Дата документу 08.12.2021 Справа № 335/8130/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/8130/20	Головуючий у 1-й інстанції Гашук К.В. Повний текст рішення складено 14.06.2021 року.	
Пр. № 22-ц/807/3215/21 Пр. № 22-ц/807/3215/21-2	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на 
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року 
та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков Сергій Олександрович, про скасування запису про право власності

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), в якому просив - скасувати запис про право власності № 30422090 (дата, час державної реєстрації: 20.02.2019 14:10:25) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м, за ТОВ «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна 1, код ЄДРПОУ 26013402), а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 22 травня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір за № 0711/0508/45-017 у відповідності з умовами якого, останній отримав кредит у сумі 80000 доларів США, строком погашення з 22 травня 2008 року по 22 травня 2028 року включно на умовах, передбачених цим договором.
22 травня 2021 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та відповідачем був укладений іпотечний договір за 0711/0508/45-017-2-1, який забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також, відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов кредитного договору. Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3803.
25 жовтня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-999/10 за позовною заявою ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,92 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги ПАТ «Сведбанк» в сумі 701345,17 грн. та пені в розмірі 4422,43 грн. Виселено ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в кв. АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м. Запоріжжя. 
13 липня 2011 року Апеляційним судом Запорізької області було змінено заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року, а саме в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн., що еквівалентно 88294,90 доларам США, та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн., що еквівалентно 78937,74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372,14 грн., що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 4422,43 грн., за укладеним між ВАТ «Сведбанк» з ОСОБА_1 кредитним договором № 0711/0508/45-17 від 22.05.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,92 кв. м та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 травня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та за реєстровим № 3797, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме май6но № 18742816?шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п. 5 іпотечного договору № 0711/0508/45-017-Z-1від 22 травня 2008 року у сумі 453000 грн. без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження, в іншій частині рішення залишено без змін. 
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу.
29 квітня 2013 року на підставі рішення Річних загальних зборів акціонерів відбулась зміна найменування ПАТ «Сведбанк» у ПАТ «Омега Банк» і з 29 квітня 2013 року є правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ПАТ «Сведбанк». 
26 вересня 2013 року ухвалою Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя було замінено сторону виконавчого провадження на ТОВ «Кредитні ініціативи». 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №163942380 від 17 квітні 2019 року встановлено, що 22 лютого 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №30422090. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою виникнення права власності є іпотечний договір № 0711/0508/45-017-Z-1, серія та номер: 3802Є, виданий 02 травня 2008 року, видавник приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г., підстава внесення запису рішення (номер 45664952) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 лютого 2019 року.
Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику письмової в; про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
ОСОБА_1 у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не отримував письмову вимогу про усунення порушень, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло надати державному реєстратору виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Ільюшенкову С.О. підтвердження вручення письмової вимоги про усунення порушення, і як наслідок підтвердження наявності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцями вимоги на час реєстрації права власності - 22.02.2019 за ТОВ «Кредитні ініціативи».
Крім того, ОСОБА_1 не має у власності іншого нерухомого майна, а тому у даному випадку повинен був застосовуватися Закон України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
У єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого міститься запис про арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Підставою виникнення обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 18609328, видана 24.07.2013 головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ Касас Коньон О.Р.
Крім того, ОСОБА_1 не був повідомлений відповідно до вимог законодавства про подання заяви на проведення реєстраційних дій.
Таким чином, на думку позивача, ТОВ «Кредитні ініціативи» було незаконно застосовано позасудовий порядок врегулювання спору, а рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45664952 від 22.02.2019 та реєстраційні дії є неправомірними.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гашук К.В. (т.с. 1 а.с. 10).
Ухвалою суду першої інстанції від 29 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 40) відкрито провадження у цій справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року (т.с. 2 а.с. 157-142) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено. 
Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019 16:00:59, щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості - кВ. АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772032323101 за ТОВ «Кредитні ініціативи».
Скасовано запис про право власності № 30422090 (дата, час державної реєстрації: 20.02.2019 14:10:25) на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., за ТОВ «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна 1, код ЄДРПОУ 26013402).
Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року (т.с. 2 а.с. 185-187) заяву адвоката Ключик Ю.В. в інтересах  ОСОБА_1  про стягнення судових витрат у цій справі задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5000,00 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову від 30.12.2020 року у сумі 420,40 грн.
У задоволенні іншої частини заяви про стягнення судових витрат відмовлено.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеними рішенням та додатковим рішенням погодились, у тому числі позивач в частині відмови у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення, останнє апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ТОВ «Кредитні ініціатив.
Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням (фактично лише в частині задоволення заяви позивача) суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при їхньому ухваленні, відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» у своїх апеляційних скаргах (т.с. 2 а.с. 161-179, а.с. 215-234) просило рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та винести постанову, якою в задоволенні позову та заяви відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 191, а.с. 235).
Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі відкрито (т.с. 2 а.с. 198, 236), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 199, 237), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (т.с. 2 а.с. 250). 
Учасники цієї справи своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначені апеляційні скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі станом на час їхнього розгляду апеляційним судом не скористались. 
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 207-213, 243-249), всі учасники цієї справи, не з`явились, окрім представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи»- адвоката Ременюк Т.О. (т.с. 2 а.с. 180-181, 224-225), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Відносно позивача ОСОБА_1 конверти із судовими повістками на дане судове засідання на ім`я цього відповідача повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.с. 2 а.с. 212, 248). За змістом ст. 128 ч. 8 ч. 3 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились за присутністю представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Ременюк Т.О. (т.с. 2 а.с. 180-181, 224-225).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Ременюк Т.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» у цій справі підлягають залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Судовими рішеннями є …рішення, постанови…(ст. 258 ч.1 ЦПК України).
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи рішенням позов позивача у цій справі та додатковим рішенням заяву позивача частково, керувався ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останніх в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що ухвалені із додержанням вимог закону, є правильними та законними.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідають.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено таке.
-при ухваленні рішення: 
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0711/0508/45-017.
22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 48,92 кв.м., житлова площа 27,25 кв.м.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,92 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в сумі 701345,17 грн. та пені в розмірі 4422,43 грн. Виселено ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , із зняттям із реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м. Запоріжжя.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року змінено. В рахунок погашення заборгованості, яка утворилася станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн., що еквівалентно 88294,90 доларам США та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн., що еквівалентно 78937.74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372.14 грн, що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 4422.43 грн, за укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк) з ОСОБА_1 кредитним договором №0711/0508/45-17 від 22 травня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48.92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продаж-у. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. 22 травня 2008 року за реєстровим №3797, згідно витягу з Реєстру прав власності ні нерухоме майно №18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п.5 іпотечного договору №0711/0508/45-017-2-1 від 22 травня 2008 року у сумі 4533,00 грн. без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження. В іншій частині рішення залишено без змін.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ФК «Вектор Плюс» (далі - ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно 10 п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора І та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.
28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав І вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.
Внаслідок укладання вищевказаних договорів, право вимоги за даним кредитним зобов`язанням перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».
Відповідно до п. 12.3.1 Договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріусу або шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
20 лютого 2019 року державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим С.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 30422090, який вчинено на підстав рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житлова площа 27,25 кв. м належить ТОВ «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508\45-017-2-1 від 02.05.2008 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г.
Вказані обставини встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 31.03.2021 року (головуючий суддя, суддя-доповідач Подліянова Г.С., судді Гончар М.С. та Маловічко С.В. т.с. 2 а.с. 17-18) і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі.
У своєму позові, як на підстави для скасування запису про право власності №30422090 на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_1 зазначав про те, що він у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не отримував повідомлення від відповідача повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання. Крім того, між ним та ТОВ «Кредитні ініціативи» не погоджувалась можливість виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. До того ж, державним реєстратором не враховано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконанні боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст. 12 вказаного Закону.
Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності у договорі відповідних умов необхідно виходити з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якпіо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається. 
У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та 1ч обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного запису), для державної реєстрації трава власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)        копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту втримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У пункті 12.3.1 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» договору іпотеки, сторонами обумовлено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, за змістом положень підпункту 12.3.1 іпотечного договору сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири   АДРЕСА_1 шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та за умови проведення попередньої оцінки предмета іпотеки незалежним експертом-суб`єктом оціночної діяльності, а відтак суд першої інстанції правильно вважав доводи позивача, що ним не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя, такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та умовах договору.
ТОВ «Кредитні ініціативи» у цій справі наполягало на тому, що ними належним чином були виконані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Разом із тим, судом першої інстанції було встановлено, що на підтвердження цих обставин суду першої інстанції надано повідомлення від 07.03.2018 на ім`я ОСОБА_1 , яке направлялось за адресою: АДРЕСА_4 (т.с. 1 а.с. 102-103). Проте, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 за вказаною адресою у 2018 році не був зареєстрований, оскільки його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.02.2009 року (т.с. 1 а.с. 167).
Крім того, представником відповідача надано копію повідомлення від 07.03.2018 на ім`я ОСОБА_1 , направлене за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за зареєстрованою адресою місця проживання позивача (т.с. 1 а.с. 104-105).
Разом із тим, чек на відправлення та описи вкладення, які долучено представником відповідача до відзиву (а.с. 106, 108, 109), датовані 07.02.2018, тобто на місяць раніше ніж було складено повідомлення від 07.03.2018, а відтак суд першої інстанції правильно вважав, що ці документи не підтверджують належне виконання відповідачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки вони не підтверджують факт направлення саме повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Суду першої інстанції також не надано жодного належного доказу на підтвердження обставин, що повідомлення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору було отримано позивачем. Так, до відзиву на позовну заяву додані рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу відправника неврученими адресату з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т.с. 1 а.с. 113-116). Між тим, із вказаних повідомлень неможливо встановити, який саме документ направлявся відповідачем і не був вручений позивачу, з урахуванням того, що чек на відправлення датований 07.02.2018, повідомлення на ім`я позивача датовані 07.03.2018, а рекомендовані повідомлення повернулися неврученими 07.12.2018 та 11.12.2018.
Крім того, з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які додані представником відповідача до відзиву, встановлено, що відправником поштової кореспонденції є фізична особа  ОСОБА_2 , а не ТОВ «Кредитні ініціативи». Доказів того, що гр. ОСОБА_2 є представником ТОВ «Кредитні ініціативи» або має будь-яке інше відношення до відповідача суду першої інстанції у матеріали цієї справи не було надано.
Вказані порушення державного реєстратора також знайшли своє відображення і у акті, який складено комісією за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. від 19.03.2021 (т.с. 2 а.с. 38-44).
Суд першої інстанції правильно вважав, що ненадання іпотекодержателем належного підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, зокрема, при вчиненні реєстраційних дій було відсутнє зворотне поштове повідомлення у матеріалах реєстраційної справи на об`єкт нерухомості.
Схожих за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).
За відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру, така реєстрація вважається проведеною з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції.
Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).
Крім наведеного, звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, ОСОБА_1 , посилався порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 , була передана в забезпечення зобов`язань за валютним кредитом, та є його єдиним житлом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) викладено висновок, відповідно до якого обмежень встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення предмет іпотеки,яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року зазначено, підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягннення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотеко держателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця. наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що у справі, яка переглядається, у державного реєстратора Ільющенкова С.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на передану в іпотеку квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 має у своєму користуванні будь-яке інше житло, крім того, на яке відповідач вирішив звернути стягнення у позасудовому порядку.
Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог ілотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки з рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а відтак унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки.
З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними доводи відповідача щодо непоширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини. Посилання представника позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №464/8589/15 (провадження №61-0874сво18), у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 61-5939св19, від 18.12.2019 у справі № 61-42676 св18, від 15.01.2020 у справі № 61-4742Ісв18, оскільки у даному випадку мають враховуватись висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пізніше прийнятій постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), відповідно до яких квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VІІ, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 у справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що при винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також знесення запису про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи», були порушені вимоги договору та норми чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку з чим, порушене право позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача підлягає судовому захисту.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про захист своїх порушених прав, позивач просив суд скасувати запис про право власності № 30422090 від 20.02.2019 на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи», внесений державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019.
Як передбачено ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав у вказаній категорії справ, який відповідає Закону, є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі та скасування запису про право власності, який вчинено на підставі вказаного рішення.
Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи суд має самостійно перевірити доводи сторін.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляд) справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).
З урахуванням зазначених вище обставин та вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, яка передбачає. що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, виходячи з того, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права особи, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задовольнити позов ОСОБА_1 , скасувати як рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45664952 від 22.02.2019 так і запис про право власності на іпотечне майно ТОВ «Кредитні ініціативи» № 30422090 від 20.02.2019, оскільки саме такий спосіб захисту є ефективним та забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача.
Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судом першої інстанції правильно оскаржуваним рішенням було стягнуто судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплаченому позивачем при зверненні до суду з вищезазначеним позовом у цій справі.
-при ухваленні додаткового рішення:
У відповідності до положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було подано поштовим зв`язком 13.06.2021 року, отже останньою були дотримані вимоги ч. 1 ст. 134 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Отже, ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції, представником позивача на підтвердження своїх вимог надано: договір №21/05/2019-ц про надання правничої допомоги, який укладено між адвокатом Ключик Ю.В. та Луценком Ю.В. (а.с.146 т.с. 2); додаткову угоду до договору №21/05/2019-ц від 21.05.2019, яка укладена 21.09.2020 між адвокатом Ключик Ю.В. та Луценком Ю.В. (а.с.147 т.с. 2); акт №1 - 23/05/0021/8130/2 від 23.04.2021 року (а.с.148 т.с. 2); та квитанцію до прибуткового касового ордера № 23КВІ21 (а.с.149а т.с. 2).
Згідно із актом № 1- 23/05/0021/8130/2 від 23.04.2021 року виконаних робіт за договором №21/05/2019-ц про надання правничої допомоги, адвокатом Ключик Ю.В. надано позивачу ОСОБА_1 такі послуги: - вивчення справи та/або ознайомлення з матеріалами справи 3 год., сума витрат становить 4500 грн.; - консультація усна 2 год., сума витрат становить 2000 грн.; - адвокатський запит 1, сума витрат становить 1000 грн.; - позовна заяви 5 год., сума витрат 9000 грн.; - заяви з процесуальних питань 15 заяв, сума витрат становить 5250 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні у матеріалах справи докази не у повній мірі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, акт виконаних робіт не містить детального опису наданих адвокатом послуг, а заявлена до стягнення з відповідача сума не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Згідно із висновком КЦС ВС, який викладено у постанові від 23.11.2020 № 638/7748/18 (61-13573св19), інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Так, у акті виконаних робіт від 23.04.2021 за договором про надання правничої правової допомоги відсутній детальний опис та перелік заяв з процесуальних питань, за які позивач просить стягнути судові витрати, а також не конкретизовано по складання якого саме запиту надавалися послуги адвокатом.
У матеріалах справи наявні безліч заяв, пояснень та додаткових пояснень позивача та його представника, проте, в акті не конкретизовано, за які саме 15 заяв позивач просить стягнути витрати на правову допомогу, що у тому числі позбавляє відповідача можливості обґрунтувати належним чином заяву про зменшення витрат на правову допомогу, а суду оцінити реальність, обґрунтованість та необхідність цих витрат.
Крім того, судом першої інстанції було правильно констатовано, що адвокат Ключик Ю.В. у даній справі жодного разу не знайомилася у суді із матеріалами справи, доказів реальності витрат на правову допомогу за надання послуги з вивчення справи та/або ознайомлення з матеріалами справи 3 год. у розмірі 4500,00 грн. суду не надано.
Що стосується витрат на правову допомогу за такі надані послуги, як усна консультація та складання позову, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір цих витрат є завищеним, виходячи зі складності справи та тих обставин, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із позовною заявою аналогічного змісту, пред`явивши позовні вимоги до неналежного позивача, у зв`язку із чим у задоволенні позову було відмовлено. У даній справі позов фактично відрізняється від попереднього позову, який вже було розглянуто судом, суб`єктним складом сторін та зазначеним у позові способом захисту порушених прав.
Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.
Доводи апеляційних скарг відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, викладених в його відзиві на позов позивача (т.с. 1 а.с. 80-99), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку відповідач та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для закриття провадження у цій справі на підставі ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України за клопотанням відповідача були відсутні, оскільки раніше ОСОБА_1 звертався до суду із позовом в іншій цивільній справі аналогічного змісту, але до іншого - неналежного відповідача - державного реєстратора, а тому у задоволенні його позову в іншій справі було відмовлено (ухвала суду першої інстанції від 09 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у цій справі - т.с. 2 а.с. 135).
Суд першої інстанції також правильно у цій справі врахував останній вищезазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду,за змістом якого: «…встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення предмет іпотеки,яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем підставі відповідного застереження в іпотечному договорі…» , та який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України та застосував ефективний спосіб захисту порушеного права позивача у цій справі на виконання вимог ст. 5 ч. 2 ЦПК України. 
Також, ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката, а також не встановлено форму такого документу. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Тому, надані стороною позивача у цій справі апеляційному суду вищезазначені документи з дотримання строків, передбачених ст. 141 ч. 8 ЦПК України, на підтвердження у тому числі понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема акт виконаних робіт тощо, підписані без зауважень позивача, є належними письмовими доказами понесення останніх позивачем у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим доля врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
Суд першої інстанції розглянув дану справу рішенням та додатковим рішенням вирішив питання про судові витрати позивача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи».
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення чи додаткового рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж їх зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 20.12.2021 року, оскільки у період з 18.12.2021 року по 19.12.2021 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.