22-ц/804/414/22 
                                                                                236/4588/21 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
  
08 лютого 2022 року                                                                                    м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 236/4588/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Лиманського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 листопада 2021 року (суддя Бєлоусов А.Є., повний текст судового рішення складено 23 листопада 2021 року),

в с т а н о в и в :

21 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Лиманського МВ ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо неврахування наданих ОСОБА_1 квитанцій про сплату коштів на загальну суму 35500 грн. при обчисленні розміру заборгованості по аліментах на підставі судового наказу № 236/2044/20, виданого 03 липня 2020 року Краснолиманським міським судом Донецької області.
Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Лиманського МВ ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишено без розгляду.
З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, з посиланням на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц, зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» встановлює 10-денний строк для оскарження рішень та дій виконавця, а скаржником оскаржується бездіяльність, яка є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу начальник Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) А. Жабін просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заінтересована особа ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник заявника Статіва О.В., яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Начальник Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) А. Жабін надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг визначеного нормами статті 449 ЦПК України процесуального строку на оскарження бездіяльності державного виконавця для боржника ОСОБА_1 розпочався 25 жовтня 2021 року та сплинув 04 листопада 2021 року, однак скарга на дії державного виконавця представником боржника підписана та направлена до суду лише 22 листопада 2021 року, тобто поза межами визначеного законом строку, клопотання про поновлення судом процесуального строку представником боржника не заявлялося.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Нормами частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржнику не належить право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження визначено законність.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц є помилковими з огляду на таке.
Підставою звернення до суду із скаргою у справі № 175/3995/17-ц є бездіяльність щодо невиконання вимог пункту 2 розділу IV та пункту 3 розділу ІX Положення про автоматизовану систему виконавчих проваджень, а саме: невнесення до Автоматизованої системи виконавчих проваджень сканкопії усіх документів (заяви, клопотання, скарги, запити державного виконавця, відповіді на запити, постанови про результати перевірки виконавчого провадження), які є у виконавчому провадженні. Листом начальника органу виконання рішень відмовлено у задоволенні скарги, вказано, що скарга подана з пропуском 10-денного строку.
У цій справі Верховний Суд вказав, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом. Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
Таким чином, у справі № 175/3995/17-ц скарга подана у зв`язку із бездіяльністю, а саме у зв`язку із невчиненням дій, які обов`язково мають бути вчиненні на виконання вимог закону. Тобто, бездіяльність є станом, який триває (продовжується), а порушник зобов`язаний вжити заходів для її усунення і привести стан речей у відповідність до вимог закону.
Натомість обставини справи за скаргою ОСОБА_1 є іншими. Останнім оскаржуються дії вчинені під час проведення обчислення розміру аліментів щодо неврахування наданих скаржником квитанції про сплату коштів.
Тобто, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково зазначено, що скаржник оскаржує бездіяльність державного виконавця.
Отже, висновки Верховного Суду у справі № 175/3995/17-ц не можуть бути застосовні до обставин скарги ОСОБА_1 .
Тому судом вірно встановлено, що після ознайомлення з документами виконавчого провадження 24 жовтня 2021 року, початок перебігу процесуального строку для скаржника розпочався 25 жовтня 2021 року та сплинув 04 листопада 2021 року.
Інших доводів, які б поставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення немає.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Судді                                                                                    І.В. Кішкіна
                                                                                                   
                                                                                              Л.П. Никифоряк

                                                                                             О.В. Халаджи