УХВАЛА

21 грудня 2021 року 
м. Київ
Справа №  922/1374/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О.   В. - головуючий, Волковицька Н.   О., Могил   С.   К.
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М.   В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 (суддя Аюпова   Р.   М.)
і постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 (головуючий суддя Барабашова   С.   В., судді Пилипенко   Н.   М., Пушай   В.   І.)
у справі № 922/1374/20
за позовом Національного банку України
до  1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Саландер", 2)   Товариства з обмеженою відповідальністю "АКП-Трейдінг", 3)   Товариства з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест" і 4)    ОСОБА_1 
треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - 1)   Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб директора-розпорядника Рекрут Світлани Валеріївни, 2)   Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірро-Трейдінг", 3)   Товариство з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Реконструкція", 4)   Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант-Харків", 5)   Товариство з обмеженою відповідальністю "КДС-ГРУП", 6)    ОСОБА_2 , 7)    ОСОБА_3 , 8)    ОСОБА_4 , 9)    ОСОБА_5 і 10)   Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ассісто"
про звернення стягнення на предмет іпотеки
(у судовому засіданні взяли участь представники позивача - Петроченко   С.   О., Бойко   С.   М., третьої особи   10 - Луговик   Є.   В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          Національний банк України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саландер", Товариства з обмеженою відповідальністю "АКП-Трейдінг, Товариства з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест", м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_1 , згідно з яким просив суд:
1) визнати за Національним банком України право іпотеки на нежитлові приміщення першого поверху № 1-:-15 площею 850,9 кв. м у літ. "КМ-5", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1271705963101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Саландер";
2) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" в загальній сумі заборгованості (станом на 13.04.2020) 1   221   190   646 (один мільярд двісті двадцять один мільйон сто дев`яносто тисяч шістсот сорок шість) гривень 21 копійок, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 1 196   981   406, 20 грн,
- заборгованості за процентами - 24   041   095, 89 грн,
- пені за прострочення сплати процентів - 68   144,12 грн, 
звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.10.2014, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим   О.   О., та зареєстрований в реєстрі за номером 1327, а саме на наступне нерухоме майно:    нежитлові приміщення першого поверху №   1-:-15 площею 850,9 кв. м у літ. "КМ-5", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1271705963101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Саландер";
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
3) визнати за Національним банком України право іпотеки на нежитлові приміщення першого поверху №   1-:-21 загальною площею 1110,6 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1334323663101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП-Трейдінг";
4) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" в загальній сумі заборгованості (станом на 13.04.2020) 1   221   190   646 (один мільярд двісті двадцять один мільйон сто дев`яносто тисяч шістсот сорок шість) гривень 21 копійок, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 1   196   981   406, 20 грн,
- заборгованості за процентами - 24   041   095,89 грн,
- пені за прострочення сплати процентів - 68   144,12 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим   О.   О., та зареєстрований в реєстрі за номером 1327, а саме на наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху №   1-:-21 загальною площею 1   110,6 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1334323663101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП-Трейдінг";
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
5) визнати за Національним банком України право іпотеки на нежитлові приміщення 2-го поверху №   9, 11-:-53, 84/100 частин приміщень №   1, 2, 8 (місця загального користування) загальною площею 1   156,2 кв. м, в літ. "КЛ-6", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1644226063101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест";
6) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" в загальній сумі заборгованості (станом на 13.04.2020) 1   221   190   646 (один мільярд двісті двадцять один мільйон сто дев`яносто тисяч шістсот сорок шість) гривень 21 копійок, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 1   196   981   406,20 грн,
- заборгованості за процентами - 24   041   095,89 грн,
- пені за прострочення сплати процентів - 68   144,12 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.10.2014 укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим   О.   О., та зареєстрований в реєстрі за номером 1327, а саме на наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 2-го поверху №   9, 11-:-53, 84/100 частин приміщень №   1, 2, 8 (місця загального користування) загальною площею 1   156,2 кв. м, в літ. "КЛ-6", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1644226063101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест";
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
7) визнати за Національним банком України право іпотеки на нежитлові приміщення 2-го поверху №   3, 4, 5, 6, 7, 10, 16/100 частин приміщень №   1, 2, 8 (місця загального користування) загальною площею 212,8 кв. м, в літ. "КЛ-6", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1644204963101), що належать ОСОБА_1 ;
8) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" в загальній сумі заборгованості (станом на 13.04.2020) 1   221   190   646 (один мільярд двісті двадцять один мільйон сто дев`яносто тисяч шістсот сорок шість) гривень 21 копійок, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 1   196   981   406,20 грн,
- заборгованості за процентами - 24   041   095,89 грн,
- пені за прострочення сплати процентів - 168   144,12 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим   О.   О., та зареєстрований в реєстрі за номером 1327, а саме на наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 2-го поверху №   3, 4, 5, 6, 7, 10, 16/100 частин приміщень №   1, 2, 8 (місця загального користування) загальною площею 212,8 кв.   м, в літ. "КЛ-6", розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1644204963101, що належать ОСОБА_1 ;
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
9) визнати за Національним банком України право іпотеки на нежитлові приміщення 3-го поверху №   3, 4-го поверху №   3, 5-го поверху №   3, 6-го поверху №   3, 8 в літ. "КЛ-6" загальною площею 53,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1937607563101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест";
10) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2014 №   43, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" в загальній сумі заборгованості (станом на 13.04.2020) 1   221   190   646 (один мільярд двісті двадцять один мільйон сто дев`яносто тисяч шістсот сорок шість) гривень 21 копійок, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 1   196   981   406,20 грн,
- заборгованості за процентами - 24   041   095,89 грн,
- пені за прострочення сплати процентів - 168   144,12 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.10.2014 №   43 укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим   О.   О., та зареєстрований в реєстрі за номером 1327, а саме на наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 3-го поверху №   3, 4-го поверху №   3, 5-го поверху №   3, 6-го поверху №   3, 8 в літ. "КЛ-6" загальною площею 53,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1937607563101), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКП Харків-Інвест";
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
2.          В обґрунтування позовних вимог Національний Банк України зазначив, що 13.10.2014 між ним та ПАТ "ВіЕйБі Банк" було укладено кредитний договір №   43, відповідно до умов якого кредитором було надано позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності на суму 1   200   000   000 грн. на строк з 13.10.2014 до 07.10.2016 включно.
3.          З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 13.10.2014 між Національним банком та ПАТ "ВіЕйБі Банк" було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого ПАТ "ВіЕйБі Банк" передало в іпотеку Національному банку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "2Б-6", загальною площею 6   180,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Предмет іпотеки).
4.          ПАТ "ВіЕйБі Банк" свої зобов`язання за Кредитним договором не виконало, внаслідок чого станом на 13.04.2020 його заборгованість перед НБУ становить 1   221   190   646,21 гривень.
5.          Листом №   13/1-42 від 25.03.2016 ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію повідомило позивача про акцептування вимог у загальному розмірі 5   245   065   575,10 грн, з яких 1   224   239   240,01 грн - заборгованість за кредитним договором.
6.          Ураховуючи, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" визнав заборгованість перед НБУ за Кредитним договором, тому згідно з умовами Іпотечного договору та чинного законодавства, внаслідок неповернення кредиту та процентів за користування ним, позивач вважає, що він, як іпотекодержатель, має право подати до суду позов про звернення стягнення на Предмет іпотеки, з метою часткового погашення наявної заборгованості.
7.          Однак як стало відомо позивачу, у червні 2016 року предмет іпотеки було фактично подроблено на частини, право власності на які було зареєстровано за чотирма фізичними особами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ). Протягом 2016-2020 років ці частини предмету іпотеки неодноразово відступались третім особам (востаннє це відбулось 11.02.2020), здійснювався їх багаторазовий поділ та реконструкція, внаслідок чого змінювалась їх площа, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкривались нові розділи. При цьому щодо частини Предмету іпотеки інформація взагалі відсутня. Тому в позовній заяві НБУ просить суд визнати право іпотеки на майно, яке є частинами Предмету іпотеки, що утворилось в результаті поділу Предмету іпотеки - нежитлової будівлі літ. "2Б-6", загальною площею 6   180,9 кв. м. (адреса: АДРЕСА_1 ) за Іпотечним договором від 13.10.2014 №   43.
8.          Позивач зазначає, що рішенням Московського суду м. Харкова від 22.09.2016 у справі №   643/8914/16-ц було задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" та ПАТ "ВіЕйБі Банк" про витребування предмету іпотеки з чужого незаконного володіння.
9.          19.10.2016 на підставі рішення Московського суду м. Харкова від 22.09.2016 у справі №   643/8914/16-ц державним реєстратором Калініною   Л.   М. скасовано в ДРРПНМ право власності ПАТ "ВіЕйБі Банк" на Предмет іпотеки.
10.          В подальшому, 03.07.2017 рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі №   643/8914/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 16.01.2019, рішення Московського суду м. Харкова від 22.09.2016 у справі №   643/8914/16-ц скасовано, в позові відмовлено повністю.
11.          14.12.2017 рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі №   643/6032/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 17.05.2018, рішення Московського суду м. Харкова від 06.06.2016 у справі №   643/6032/16-скасовано, у позові відмовлено повністю.
12.          Отже НБУ вважає, що скасування права власності ПАТ "ВіЕйБі Банк" на Предмет іпотеки, та також реєстрація частин предмету іпотеки за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є незаконним. В цей же час внаслідок скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.
13.          Позивач наголошує, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, а, отже, іпотека Національного банку України, є дійсною, проте Предмет іпотеки поділено на окремі об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстровано за різними особами, щодо частини предмету іпотеки інформація взагалі відсутня.

Короткий зміст судових рішень 
14.          Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 у справі №   922/1374/20, у задоволенні позову відмовлено.
15.          Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що:
- у позичальника (ПАТ "ВіЕйБі Банк") дійсно наявна заборгованість перед позивачем за Кредитним договором №   43 від 13.10.2014, яка складається з: 1   196   981   406,20 грн заборгованості за кредитом, 24   041   095,89 грн заборгованості за відсотками, 168   144,12 грн пені за прострочення сплати;
- з метою забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між позивачем та ПАТ "ВіЕйБі Банк" 31.10.2014 укладено Іпотечний договір. Предметом іпотеки є, серед іншого, нерухоме майно - нежитлова будівля літ. "2Б-6", загальною площею 6   180,9 кв. м. в цілому, яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю 545   000   000,00 грн;
- у 2016 році на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано судами вищих інстанцій, предмет іпотеки було фактично поділено на частини;
- у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внаслідок набуття чинності судового рішення, яке згодом було скасовано, державними реєстраторами були внесені відповідні відомості щодо здійснення поділу, реконструкції, тощо, щодо предмету іпотеки;
- в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про первинну реєстрацію права власності на спірне майно за фізичними особами та юридичними особами, та відсутні відомості про перехід права власності на спірне майно до проміжних чи кінцевого власників від ПАТ "ВіЕйБі Банк" за відплатним договором відчуження;
- станом на момент розгляду даного спору, іпотека Національного банку України є дійсною, проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує низка записів про об`єкти нерухомого майна, які є складовими частинами Предмету іпотеки, щодо яких Національний банк України звернувся з відповідним позовом про звернення стягнення;
- в Державному реєстрі іпотек наявний запис про обтяження на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "2Б-6", загальною площею 6   180,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки в цілому), тому позовні вимоги НБУ щодо визнання за ним прав іпотеки на окремі її частини є безпідставними;
- звернення стягнення на окремі приміщення, як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будівлі у цілому, а не окремих приміщень, в даному випадку є неможливим;
- в результаті судового вирішення у справі №   643/8914/16-ц не на користь осіб, які в подальшому відчужили предмет іпотеки третім особам та яких позивач визначив в якості відповідачів у справі, відбувається відновлення суб`єктивного речового права на майно в певної особи, у зв`язку із чим останні не можуть вважатися його власниками, тому положення ст. 23 Закону "Про іпотеку" застосуванню не підлягають, оскільки відповідачі у справі не є власниками майна, переданого в іпотеку;
- права позивача не порушено відповідачами, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій справі задоволенню не підлягають за недоведеністю та необґрунтованістю;
- зобов`язання за кредитним договором на час розгляду даного спору не виконані, а отже, позовна давність не спливла, тому заява відповідача   1 - ТОВ "Саландер", задоволенню не підлягає. Заяву третьої особи - ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом відхилено з огляду на те, що третя особа не є суб`єктом, якому надано право на звернення до суду із відповідною заявою;
- на момент розгляду даного спору, власником майнових прав на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "2Б-6" загальною площею 6   180,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкту 451609763101, інвентарний номер 1044441), які є відмінними від права власності, є третя особа у справі - ТОВ "ФК "Ассісто", якому ПАТ "ВіЕйБі Банк" на електронних торгах з продажу активів AT "ВТБ Банк" (номер лоту GL16N616802) продав всі майнові права на літ. "2Б-6".
16.          Обґрунтовуючи свої висновки, зокрема в частині неможливості звернення стягнення на окремі приміщення, як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будівлі у цілому, а не окремих приміщень, суди першої та апеляційної інстанції посилались на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц та постанові Верховного Суду від 13.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.          Національний банк України подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020  і постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 у справі №   922/1374/20 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
18.          Скаржник не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції та вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права зазначаючи, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень суди дійшли помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.
19.          Позивач вважає, що іпотекодержатель вправі звертати стягнення на складові частини предмету іпотеки, якщо він не має можливості застосувати інші заходи щодо захисту своїх порушених прав, зокрема звернути стягнення на весь предмет іпотеки в силу відповідних обставин.
20.          Скаржник зазначає, що на відміну від справ №   643/17966/14-ц та №   643/10533/13-ц, на які послались суди попередніх інстанцій, у цій справі Банк звернувся до суду не з окремими позовами до власників складових частин предмету іпотеки на окремі (вибіркові) частини предмету іпотеки, а пред`явив один позов до всіх наразі існуючих власників про звернення стягнення на всі частини предмету іпотеки, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
21.          Національний банк України зазначає, що наразі, окрім відповідачів у цій справі, відсутні інші особи, до яких Банк може звернутись з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за спірним договором.
22.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №   668/9978/15-ц, постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №   904/9896/17, від 10.05.2018 у справі №   29/5005/6381/2011, від    18.04.2018 у справі №   910/4650/17 та від 13.04.2021 у справі №   910/11702/18, а також у постановах Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі №   644/4855/14-ц, від 06.07.2016 у справі №   6-1213цс16.
23.          У своїй касаційній скарзі позивач також зазначає про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступу від правової позиці, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц та постанові Верховного Суду від 13.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц, а саме щодо можливості звернення стягнення на частини переданого в іпотеку майна, у випадку виділу їх в натурі та їх належної державної реєстрації, поєднаної з відсутністю можливості в іпотекодержателя звернення стягнення на весь предмет іпотеки з описом зазначеним у відповідному договору з об`єктивних причин.

Позиція інших учасників справи
24.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ассісто" (третя особа   10) подало пояснення на касаційну скаргу у яких підтримує доводи касаційної скарги та просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Також зазначає про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц та постанові Верховного Суду від 13.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц.
25.           Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26.          Відповідно до частин третьої та четвертої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду та   /   або Великої Палати.
27.          Частиною третьою статті 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.
28.          Згідно із частиною четвертою статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1 - 4 статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6 статті 302 цього Кодексу.
29.          Дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних у справі судових рішень, а також доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин третьої і четвертої статті 302 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.
30.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц (висновки з якої застосували суди попередніх інстанцій у цій справі, що слугувало однією з / основною підставою для відмови у задоволенні позову) наведено такий правовий висновок:
"Можна зробити висновок, що у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.
Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.
За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду підтримує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження 6-1582цс16), у яких зазначено, що неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку у цілому, а не окремих квартир".
Аналогічний висновок викладено у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц.
31.          Так відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
32.          Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
33.          Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
34.          Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
35.          Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
36.          Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.
37.          Частиною третьою, четвертою статті 5 Закону України "Про іпотеку" визначено, що частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.
38.          Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про іпотеку" у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
39.          Отже, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №   910/4650/17, на яку, як зазначалося у пункті 22 цієї ухвали, посилається скаржник у своїй касаційній скарзі.
40.          При цьому новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі №   6-1213цс16 та постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №   29/5005/6381/2011.
41.          При цьому, як зазначено у пункті 22 цієї ухвали, скаржник в обґрунтування своїх доводів посилається на неврахування правових висновків саме у наведених вище постановах (пункти 39-40 цієї ухвали).
42.          Частиною шостою статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.
43.          При цьому, колегія суддів зазначає, що положення Закону України "Про іпотеку" не містять заборони щодо звернення стягнення на окремі приміщення, як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будівлі у цілому, а не окремих приміщень.
44.          У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне відступити від наведеного у пункті 30 цієї ухвали висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц та постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц (зокрема, в частині застосування статті 5 Закону України "Про іпотеку"). На думку колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, при розгляді спорів у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач вправі заявляти вимоги про звернення стягнення на частини переданого в іпотеку майна, у випадку виділу їх в натурі та їх належної державної реєстрації, поєднаної з відсутністю можливості в іпотекодержателя звернення стягнення на весь предмет іпотеки згідно з описом, зазначеним у відповідному договорі.
45.          Крім цього, під час касаційного провадження у цій справі колегією суддів було встановлено, що після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц, Велика Палата Верховного Суду постановою від 15.06.2021 у справі №   922/4216/17 відступила шляхом конкретизації від правового висновку, викладеного, зокрема, у наведеній постанові, зазначивши:
"7.21.    З огляду на наведені у постанові в справі № 922/2416/17 мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц.
7.22.    Означена конкретизація висновків полягає у такому:
-          скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
-          виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а  фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
-          виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
-          запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
-          за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
-          при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження".
46.          При цьому, у постанові від 15.06.2021 у справі №   922/4216/17 Велика Палата Верховного Суду чітко не зазначила про відступлення/невідступлення від висновку, викладеного у постанові від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц, саме в частині неможливості звернення стягнення на частину предмета іпотеки.
47.          Разом з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не погоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2021 у справі №   922/4216/17 в частині того, що "за таких умов [за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень] право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню" з огляду на таке.
48.          Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, серед яких визначено:
-          у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
-          особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
-          якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
-          у разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.
49.          При цьому, статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
50.          Тобто положеннями Закону України "Про іпотеку" чітко визначено наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, серед яких зазначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, а також підстави для припинення права іпотеки, серед яких відсутня така підстава припинення, як набуття права на майно щодо якого відсутня інформація про обтяження його іпотекою.
51.          У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне відступити від наведеного у пункті 45 цієї ухвали висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2021 у справі №   922/4216/17 (зокрема, щодо застосування положень статей 17, 23 Закону України "Про іпотеку").
52.          Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи № 922/1374/20 з касаційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин третьої і четвертої статті 302 ГПК України, а саме у зв`язку з необхідністю відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №   643/17966/14-ц та від 15.06.2021 у справі №   922/4216/17, а також постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №   643/10533/13-ц.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:
справу № 922/1374/20 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. В. Случ 

Судді                                                                                          Н. О. Волковицька

                                                                                          С. К. Могил