ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2022 р.           Справа№ 910/19129/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Попікової О.В. 
          Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання Звершховської І.А.,
представників сторін:
від ТОВ «ГЕРЦ»: Губаненко Ю.П.,
від КП «ГІОЦ»: Макарчук Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 (повний текст складено 13.08.2021)
у справі № 910/19129/20 (суддя Данилова М.В.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ»
до                    Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»
за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача:
1)          Комунального підприємства «Київській метрополітен»,
2)          Комунального підприємства «Київпастранс»,
про                    стягнення заборгованості,

за зустрічним
позовом          Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ»
про                    тлумачення змісту правочину, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У грудні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» (далі - ТОВ «ГЕРЦ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - КП «ГІОЦ») 5  554  236,32 грн заборгованості за договором про надання послуг №4837 від 07.05.2020.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «ГЕРЦ» вказує про неналежне виконання КП «ГІОЦ» зобов`язань за договором про надання послуг №4837 від 07.05.2020, зокрема, в порушення умов вказаного договору КП «ГІОЦ» не сплатило ТОВ «ГЕРЦ» грошові кошти за послуги з інформаційно-технологічного супроводження програмного забезпечення АСОП у липні-вересні 2020 року.
У січні 2021 КП «ГІОЦ» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою, у якій просило надати офіційне тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 договору№4837 від 07.05.2020, укладеного з ТОВ «ГЕРЦ», шляхом визначення, від якої суми платежів розраховується ціна договору.
В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви КП «ГІОЦ» вказує про наявність спору щодо тлумачення визначення бази розрахунку ціни договору №4837 від 07.05.2020.
Зокрема, ТОВ «ГЕРЦ» трактує положення абз. 2 п. 3.1 договору так, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток незалежно від того, надавалися фактично цим пасажирам перевізниками - учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні.
КП «ГІОЦ», у свою чергу, трактує абз. 2 п. 3.1 договору інакше: 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їх перевізниками - учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення, тобто виключно валідаціями транспортних квитків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; об`єднано зустрічну позовну заяву КП «ГІОЦ» до ТОВ «ГЕРЦ» про тлумачення змісту правочину в одне провадження з первісним позовом ТОВ «ГЕРЦ» до КП «ГІОЦ» про стягнення заборгованості; ухвалено зустрічний позов розглядати за правилами загального позовного провадження разом з первісним позовом.
У березні 2021 ТОВ «ГЕРЦ» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій вказало про неоплату КП «ГІОЦ» заборгованості за жовтень-грудень 2020 року та збільшило заявлену до стягнення суму 5  130  190,54 грн. Просило стягнути з КП «ГІОЦ» 10  864  426,86 грн заборгованості за період липень-грудень 2020 року.
У травні 2021 ТОВ «ГЕРЦ» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з КП «ГІОЦ» 8  937  203,35 грн заборгованості за період серпень-грудень 2020 року. 
За текстом поданої заяви ТОВ «ГЕРЦ» вказує, що КП «ГІОЦ» сплатило заборгованість за липень 2020 року у сумі 1  786  353,88 грн. 
ТОВ «ГЕРЦ» також просить зменшити заявлену до стягнення суму на 140  869,63 грн та зазначає, що КП «ГІОЦ» визначає іншу, ніж ТОВ «ГЕРЦ», базу нарахувань, визнаючи частково позовні вимоги; суми отриманих за перевезення коштів підтверджуються третіми особами і різниця між розрахунком КП «ГІОЦ» та розрахунком ТОВ «ГЕРЦ» складає 140 869,63 грн.
Розгляд справи здійснювався з урахуванням поданих ТОВ «ГЕРЦ» заяв.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 позов ТОВ «ГЕРЦ» задоволено. Стягнуто з КП «ГІОЦ» на користь ТОВ «ГЕРЦ» заборгованість на суму в розмірі 8  937  203,35 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10  000,00 грн та судовий збір в розмірі 34  058,05 грн. Повернуто ТОВ «ГЕРЦ» з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 28  908, 31 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №9145 від 15.03.2021. В задоволенні зустрічного позову КП «ГІОЦ» про тлумачення змісту договору №4837 відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду в частині первісного позову мотивовано тим, що позиція КП «ГІОЦ» про те, що передбачена договором №4837 оплата послуг за інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення АСОП повинна розраховуватися у розмірі 1% від кількості наданих перевізниками пасажирам транспортних послуг, тобто виключно валідаціями транспортних квитків, є такою, що суперечить змісту самого договору №4837 та Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази оплати КП «ГІОЦ» наданих послуг за договором №4837 за вересень-грудень 2020 року, суд дійшов висновку про стягнення з КП «ГІОЦ» заборгованості у розмірі 8  937  203, 35 грн.     
Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суд зазначив, що враховуючи, що договір №4837 від 07.05.2020 виконувався сторонами та строк його дії закінчився 31.12.2020, у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову КП «ГІОЦ» про надання офіційного тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 Договору №4837 про надання послуг від 07.05.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021, КП «ГІОЦ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГЕРЦ» до КП «ГІОЦ» про стягнення 8  937  203,35 грн відмовити повністю, зустрічний позов КП «ГІОЦ» до ТОВ «ГЕРЦ» задовольнити повністю та надати офіційне тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 договору №4837 від 07.05.2020 шляхом визначення, від якої суми платежів розраховується ціна договору.
В обґрунтування апеляційної скарги КП «ГІОЦ» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм  матеріального права. Скаржник вважає, що суд не дослідив всебічно докази, які були подані у справі, та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності викладених у оскаржуваному рішенні висновків суду обставинам справи.
На думку апелянта, місцевий господарський суд дійшов протиправного висновку про те, що винагорода ТОВ «ГЕРЦ» за п. 3.1 договору повинна обраховуватись у розмірі 1% від коштів, сплачених пасажирами в розрахунковому місяці під час поповнення транспортного ресурсу, який розміщений на транспортній картці, разовому QR-коді. 
Наслідком такого трактування п. 3.1 договору є неправильне визначення ТОВ «ГЕРЦ» бази розрахунку ціни договору та, як наслідок, пред`явлення до КП «ГІОЦ» необґрунтованого позову про стягнення заборгованості за договором.
Скаржник вважає, що без правильного вирішення зустрічного позову з відповідним тлумаченням п. 3.1 договору неможливе правомірне вирішення первісного спору у цій справі, оскільки залишається недослідженим та невстановленим той факт, на підставі якої бази нарахування ТОВ «ГЕРЦ» визначило розмір заявлених вимог.
КП «ГІОЦ» зазначає, що суд не врахував, що ТОВ «ГЕРЦ» здійснило розрахунок своєї винагороди у розмірі 1% від загальної суми прийнятих платежів протягом календарного місяця, а не фактично використаних поїздок, що суперечить умовам Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22.10.2018 №1887, та договору.
Заперечуючи проти присудження до стягнення з нього на користь ТОВ «ГЕРЦ» 10  000,00 грн, КП «ГІОЦ» вказує про відсутність у матеріалах справи доказів оплати ТОВ «ГЕРЦ» вказаної суми АО «ЮВІО». На думку скаржника, укладення договору та підписання акта приймання-передачі наданих послуг само по собі не свідчить про обов`язок ТОВ «ГЕРЦ» сплатити АО «ЮВІО» такі кошти, а тому їх стягнення з КП «ГІОЦ» є безпідставним.
У поданій апеляційній скарзі КП «ГІОЦ» також просило поновити строк на подачу додаткових доказів у справі (витяг зі Статуту КП «ГІОЦ», витяг з посадової інструкції начальника департаменту розвитку автоматизованих систем оплат, лист ТОВ «ГЕРЦ» №20/11-03/01 від 02.11.2020) і долучити такі докази до матеріалів справи.
В обґрунтування цього клопотання КП «ГІОЦ» вказує, що можливість долучити ці докази до матеріалів справи з`явились лише після прийняття оскаржуваного рішення, що пов`язано з тим, що нещодавні обшуки у КП «ГІОЦ» та вилучення документів унеможливили вчасне відшукання та надання суду доказів, що підтверджують повноваження підписантів звітів та актів за договором. При цьому за текстом апеляційної скарги КП «ГІОЦ» зазначає, що від КП «ГІОЦ» звіти та акти були підписані неуповноваженою особою.
КП «ГІОЦ» в подальшому подало доповнення до апеляційної скарги, у якому його вимоги, заявлені у первісно поданій апеляційній скарзі, залишились незмінними. У поданому доповненні КП «ГІОЦ» зазначає, що господарський суд першої інстанції не надав оцінки контррозрахунку КП «ГІОЦ» по сумах винагороди ТОВ «ГЕРЦ» за період липень-грудень 2020. До поданих доповнень КП «ГІОЦ» долучило контррозрахунок позовних вимог та просило долучити його до матеріалів справи.

Позиції учасників справи.
12.10.2021 ТОВ «ГЕРЦ» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.
ТОВ «ГЕРЦ» вважає, що твердження КП «ГІОЦ» щодо бази нарахування оплати послуг суперечать змісту правовідносин сторін за договором та нормам ЦК України, що визначають зміст та суть договору про надання послуг.
ТОВ «ГЕРЦ» просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та вказує, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 була отримана ним 27.09.2021, а АО «ЮВІО» (яке надає ТОВ «ГЕРЦ» правничу допомогу) отримало вказану ухвалу та апеляційну скаргу 04.10.2021.
КП «ГІОЦ» подало клопотання про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду, у якому вказує, що ТОВ «ГЕРЦ» подало відзив на апеляційну скаргу з порушенням встановленого судом строку на його подання.
КП «ГІОЦ» надало письмові пояснення, у яких вказує, що сума винагороди ТОВ «ГЕРЦ» за договором розраховується виходячи з транспортних послуг перевезення, наданих перевізниками - учасниками АСОП пасажирові, а не з придбаних поїздок на майбутнє. Вимагаючи стягнення з КП «ГІОЦ» 1% від коштів, сплачених пасажирами за придбання електронних квитків, ТОВ «ГЕРЦ» фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання.
ТОВ «ГЕРЦ» надало додаткові пояснення, у яких вказує про правильність та обґрунтованість розрахунків заборгованості, визначених у оскаржуваному судовому рішенні. Зазначає, що з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог заявлена до стягнення сума - 8  937  203,35 грн складається виключно з підтвердженої суми здійснених пасажирами валідацій за період серпень-грудень 2020 року та реєстрацій пільгових квитків. ТОВ «ГЕРЦ» наводить свій розрахунок заявленої до стягнення суми.
КП «ГІОЦ» надало  додаткові пояснення, у яких проти доводів ТОВ «ГЕРЦ» заперечує та наголошує, що позовні вимоги не визнає.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 та витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Сітайло Л.Г., Мартюк А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу КП «ГІОЦ» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі № 910/19129/20 залишено без руху. Надано КП «ГІОЦ» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В. (у зв`язку з відпусткою судді Сітайло Л.Г. та судді Мартюк А.І.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «ГІОЦ» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі № 910/19129/20. Розгляд справи призначено на 20.10.2021. 
У судовому засіданні 20.10.2021 суд протокольно залишив поданий ТОВ «ГЕРЦ» відзив на апеляційну скаргу без розгляду.
У судових засіданнях 20.10.2021 та від 10.11.2021 у розгляді справи оголошувалась перерва 10.11.2021 та 24.11.2021 відповідно, про що повідомлено КП «Київпастранс» відповідними ухвалами.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 прийнято апеляційну скаргу КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі № 910/19129/20 до провадження у визначеному складі суду.
У судових засіданнях 24.11.2021, 15.12.2021 та 19.01.2022 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 15.12.2021 та до 09.02.2022 відповідно, про що повідомлено КП «Київпастранс» відповідними ухвалами.
07.02.2022 від КП «Київський метрополітен» надійшло клопотання про призначений на 09.02.2022 розгляд справи без участі його представника.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доказів, наданих КП «ГІОЦ» з апеляційною скаргою.
Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі №910/11152/19 вказав таке.
За змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які саме докази, про неможливість подання яких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, котра їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів відзначає, що у цьому випадку заявник не навів належних доводів, у чому полягає винятковість випадку неподання долучених до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, та не надав належних доказів неможливості їх подання до місцевого господарського суду з причин, що об`єктивно від нього не залежали.
При цьому колегія суддів зауважує, що подані заявником докази щодо обшуків датовані 02.06.2021; оскаржуване рішення прийняте 02.06.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
07.05.2020 ТОВ "ГЕРЦ" (виконавець) та КП "ГІОЦ" (замовник) уклали договір №4837 про надання послуг (договір), за умовами якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, надати замовнику інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення "АСОП" за кодом ДК 021:2015: (CPV) "Єдиний закупівельний словник" - 72250000-2 послуги, пов`язані із системами та підтримкою, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги. 
Відповідно до п. 3.1 договору його ціна становить 35  000  000,00 грн, в т.ч. ПДВ 5  833  333,33 грн, що включає: 
1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками - учасниками АСОП та обліковані в АСОП;
0,06 грн, в т. ч. ПДВ (20%) 0,01 грн, - за кожну реєстрацію в АСОП транспортних послуг з перевезення пасажира перевізниками - учасниками АСОП, якщо пасажиру послуги з перевезення надаються на пільгових умовах з використанням багатофункціональної електронної картки «Муніципальна картка «Картка киянина» як пільгового електронного квитка АСОП.
Ціна договору включає в себе всі витрати, пов`язані з підготовкою, наданням послуг, а також всіх можливих податків, зборів та інших обов`язкових платежів (п. 3.2 договору).
Згідно з п. 3.3 договору за результатами наданих послуг виконавець до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, оформляє та передає на підписання замовнику акти приймання-передачі наданих послуг.
Протягом 5 робочих днів з моменту отримання актів приймання-передачі наданих послуг замовник, у разі відсутності заперечень, погоджує та підписує акти приймання-передачі наданих послуг, після чого один примірник акта повертає виконавцю або у цей же строк надає письмову вмотивовану відмову від їх підписання. Після усунення зауважень виконавець повторно надає акт приймання-передачі наданих послуг на підписання замовнику (п. 3.4 договору).
За умовами п. 3.5 договору розрахунки замовника з виконавцем за надані послуги здійснюються щомісячно, на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, шляхом безготівкового перерахування замовником коштів на поточний рахунок виконавця у 30-денний строк з дати підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.
На виконання умов договору ТОВ «ГЕРЦ» надало КП «ГІОЦ» акти приймання-передачі наданих послуг:
- за серпень 2020 року на загальну суму 1  240  427,23 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 566 716,20 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);
- за вересень 2020 року в сумі 1 354 806,94 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 605  933,22 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);
- за жовтень 2020 року в сумі 1  290  625,11 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 590  123,58 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);
-   за листопад 2020 року в сумі 1  111  519,05 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 529  541,94 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка); 
- за грудень 2020 року в сумі 1  226  168,26 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 562  212,60 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка).
КП «ГІОЦ» грошові кошти за вказаними актами у встановлені договором терміни не сплатило.
02.10.2021 ТОВ «ГЕРЦ» звернулось до КП «ГІОЦ» з претензією №20/09-30/02 від 30.09.2020, у якій повідомило КП «ГІОЦ» про те, що за період з 01.07.2020 по 31.08.2020 у Підприємства виникла заборгованість за договором у розмірі 3  593  539,56 грн, яка станом на 30.09.2020 не погашена. ТОВ «ГЕРЦ» просило КП «ГІОЦ» оплатити наявну заборгованість.
КП «ГІОЦ» у відповіді №303-3177 від 10.11.2020 на претензію повідомило ТОВ «ГЕРЦ», що розрахункові суми 1% плати за послуги ІТС, що сплачуються на користь ТОВ «ГЕРЦ» за надані перевізником послуги, потребуються коригувань, виходячи з такого. Умовами п. 3.1 договору розрахунковою базою для нарахування оператором АСОП на користь ТОВ «ГЕРЦ» 1% як плати за послуги з інформаційно-технологічного супроводження є суми, сплачені пасажирами в розрахунковому періоді за надані транспортні послуги перевізниками; факт надання послуги підтверджується валідаціями транспортних квитків. Отже, сплата пасажирами сум за придбання квитків здійснена з метою оплати проїзду (передує наданню транспортної послуги) не є транспортною послугою, наданою перевізниками пасажирам (у розумінні п. 3.1 договору). Відповідно, база розрахунку для 1% плати за послуги ІТС на користь ТОВ «ГЕРЦ» повинна формуватись, виходячи із сум валідацій. 
З метою усунення розбіжностей КП «ГІОЦ» пропонувало ТОВ «ГЕРЦ» для підписання та скріплення печаткою відповідні акти до договору за серпень та вересень 2020 року (з урахуванням запропонованих змін) та можливістю подальшого узгодження сум невирішених розбіжностей.
Повідомило, що сплата узгодженої суми коштів за надані ТОВ «ГЕРЦ» послуги буде здійснена після повернення до КП «ГІОЦ» підписаних та скріплених печаткою ТОВ «ГЕРЦ» примірників актів до договору за серпень та вересень 2020 року.
ТОВ «ГЕРЦ» звернулось до КП «ГІОЦ» з вимогою вих. №20/11-17/08 від 17.11.2020, у якій, вказуючи про отримання відповіді КП «ГІОЦ» (№303-3177 від 10.11.2020) на претензію ТОВ «ГЕРЦ», повідомило, що не погоджується з розрахунковою базою для нарахування 1% як плати за послуги ІТС. ТОВ «ГЕРЦ» зазначило, що станом на дату цього листа у КП «ГІОЦ» існує заборгованість перед ТОВ «ГЕРЦ» за договором у розмірі 7  435  028,41 грн, яка збільшилась за рахунок наданих у вересні та жовтні 2020 року послуг. ТОВ «ГЕРЦ» вимагало підписати акти приймання-передачі наданих послуг за період з серпня 2020 по жовтень 2020.

Звертаючись з первісним позовом у цій справі ТОВ «ГЕРЦ» вважає, що таке тлумачення умов договору суперечить змісту самого договору та вимогам Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (порядок), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.10.2018 року №1887.
Заперечуючи проти заявлених до нього позовних вимог, КП «ГІОЦ» вказувало, що в суми наданих актів на оплату послуг за липень, серпень та вересень 2020 року ТОВ «ГЕРЦ» включило суму в розмірі 1% від суми коштів, сплачених пасажирами на придбання проїзних документів та поповнення транспортного ресурсу у кожному з календарних місяців, а не на суму в розмірі 1% від суми коштів, фактично сплачених (використаних) пасажирами за проїзд у громадському транспорті м. Києва. 
КП «ГІОЦ» вважає, що саме ТОВ «ГЕРЦ» невірно тлумачить умови п. 3.1 договору, а тому звернулось із зустрічним позовом у цій справі.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з нормами ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В ч. 3 ст. 180 ГК України  визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Щодо вимог первісного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22.10.2018 №1887 відповідно до пп. 102 п. "а" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 9 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", ч. 4 ст. 8 Закону України "Про міський електричний транспорт", постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731  "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів влади", розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27.04.2018 №706  "Про створення автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності", з метою удосконалення системи обліку оплати проїзду та підвищення якості послуг з перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності затверджено Порядок функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності.
Порядок функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (далі - Порядок) регулює питання функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, визначає учасників відносин, їх права та обов`язки, види та форми носіїв електронного квитка, процедуру реєстрації та обігу електронного квитка (п. 1.1 Порядку).
Дія цього Порядку, згідно з його п. 1.3, поширюється на юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, а також фізичних осіб, які є учасниками автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності.
Відповідно до п. 1.4 Порядку у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:
автоматизована система обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (АСОП) - програмно-технічний комплекс, призначений для обліку наданих транспортних послуг з використанням електронного квитка;
активація носія електронного квитка - операція першого підключення електронного носія до АСОП;
електронний квиток - проїзний документ встановленої форми, який після реєстрації в АСОП дає пасажирові право на одержання транспортних послуг;
носій електронного квитка - матеріальний або віртуальний засіб, що забезпечує доступ до транспортного ресурсу, який зберігається в АСОП;
інформаційно-довідковий центр - інформаційно-консультаційний центр оператора, призначений для збирання інформації, консультування та надання допомоги користувачам (пасажирам) з питань продажу, заміни, поповнення, активації та блокування в АСОП носія електронного квитка, прийняття заяв та скарг, пов`язаних з використанням електронного квитка та функціонуванням АСОП;
номер транспортної картки - нанесений на транспортну картку унікальний номер, що дає можливість візуально її ідентифікувати та обліковувати;
перевірка ліміту - операція з перевірки залишку транспортного ресурсу в АСОП, яку виконує користувач (пасажир) на транспортному терміналі, в особистому кабінеті;
платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо), що дає можливість користувачеві (пасажиру) виконувати операції з ініціювання переказу коштів, а також інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою;
реєстр носіїв електронного квитка - сукупність відомостей про дійсні та заблоковані в АСОП носії електронного квитка;
реєстрація електронного квитка - операція, що за допомогою транспортного терміналу фіксує та перевіряє в АСОП факт оплати пасажиром транспортної послуги перевізника;
соціальна картка (пільгова картка) - іменний носій електронного квитка, що зареєстрований в АСОП та є матеріальним носієм персональних даних утримувача картки та підтримує додатки, пов`язані з наданням і обліком заходів соціальної підтримки та інших інформаційних сервісів і послуг, зокрема і багатофункціональна електронна пластикова картка "Картка киянина";
транспортна картка - носій електронного квитка, зареєстрований в АСОП та призначений для оплати проїзду за рахунок транспортного ресурсу;
транспортний ресурс - електронний ресурс, що розміщений на носії електронного квитка, зберігається в АСОП та містить інформацію про наявну в користувача (пасажира) кількість поїздок, проїзні квитки та/або баланс грошових коштів;
транспортний термінал - встановлений у рухомому складі наземного транспортного засобу або інтегрований з турнікетом спеціалізований комплект обладнання (зокрема і валідатори), що призначений для реєстрації електронного квитка, перевірки транспортного ресурсу й оплати проїзду та взаємодіє з іншим бортовим електронним інформаційним обладнанням і центром обробки транспортних транзакцій.
Метою впровадження АСОП є забезпечення зручності оплати проїзду пасажирів у міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, покращення якості транспортного обслуговування мешканців та гостей міста Києва, облік оплати за проїзд та кількості перевезень пасажирів, зокрема і пільгової категорії (п. 2.1 Порядку).
Згідно з п. 2.2 Порядку завданнями АСОП є: запровадження електронного квитка в усіх видах міського пасажирського транспорту; ведення автоматизованого обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності; запровадження безготівкової оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності; забезпечення економічної привабливості та зручної для пасажирів на основі сучасних технологій системи розрахунків за проїзд; сприяння підвищенню культури та зручності обслуговування пасажирів; здійснення автоматизованого моніторингу пасажиропотоку на маршрутах та лініях міського пасажирського транспорту міста Києва незалежно від форм власності, зокрема і пільгової категорії громадян; отримання даних пасажиропотоку для оптимізації мережі міського пасажирського транспорту загального користування.
Структура АСОП складається з таких елементів: автоматизована інформаційна система, що здійснює управління АСОП загалом та забезпечує взаємодію її елементів; апаратне, програмно-апаратне та програмне забезпечення збирання та обробки даних; транспортні термінали та інше спеціалізоване обладнання АСОП; інфраструктура обслуговування користувачів - пункти продажу транспортних карток, пункти поповнення транспортних ресурсів, платіжні пристрої, інформаційно-довідковий центр; комплексна система захисту інформації (далі - КСЗІ) - взаємопов`язана сукупність організаційних та інженерно-технічних заходів, засобів і методів захисту інформації (п. 2.3 Порядку).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Порядку учасники відносин в АСОП (далі - учасники) - юридичні особи, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, що взаємодіють в АСОП. Учасниками є: власник; розпорядник; оператор; перевізники; агенти; банки; фінансові установи; користувачі (пасажири).
Згідно п. 7.1 Порядку агенти мають право: брати участь в інформаційній та технологічній взаємодії з оператором; отримувати від оператора технічні вимоги на обладнання та програмне забезпечення АСОП для забезпечення їх інтеграції в АСОП; отримувати від оператора технічну підтримку для забезпечення функціонування АСОП; отримувати від оператора звітність та інші дані відповідно до умов договору про надання послуг в АСОП, укладеного з оператором. 
Агенти зобов`язані: здійснювати продаж електронного квитка та забезпечувати організацію перевірки ліміту; організовувати пункти поповнення транспортного ресурсу; здійснювати операції щодо активації носіїв електронного квитка (п. 7.2 Порядку).
Реєстрація електронного квитка здійснюється через транспортні термінали шляхом піднесення носія електронного квитка до нього. Після реєстрації електронного квитка на екрані транспортного терміналу з`являється інформація про оплату проїзду у вигляді текстового, звукового, графічного чи іншого повідомлення та про залишок транспортного ресурсу. Якщо на транспортному терміналі з`являється повідомлення про неможливість реєстрації електронного квитка, пасажир не звільняється від обов`язку оплати проїзду. Оплата проїзду здійснюється шляхом використання носія електронного квитка пасажиром за наявності на транспортному ресурсі електронного квитка або суми грошових коштів, достатніх для оплати проїзду згідно з встановленими тарифами та вартістю проїзного квитка. Вартість проїзду списується з транспортного ресурсу автоматично згідно із встановленими тарифами та вартістю проїзних квитків. (п.п. 9.2-9.4, 9.7 Порядку). 
Пунктами 10.1, 10.4 Порядку  визначено, що придбання електронного квитка та поповнення транспортного ресурсу здійснюється: у пунктах придбання електронного квитка; через платіжні пристрої; через пункти поповнення транспортного ресурсу; через веб-сайт оператора; в інших пунктах продажу (поповнення). Користувач (пасажир) може повернути грошові кошти, які є на транспортному ресурсі носія електронного квитка, протягом одного року з дати останньої реєстрації електронного квитка в АСОП.
Відповідно до пп. 11.1, 11.2 Порядку оплата проїзду транспортною карткою здійснюється після її активації. Транспортна картка виконує функцію запису інформації в АСОП щодо реєстрації електронного квитка.
Заходи щодо накопичення, обробки та зберігання інформації в АСОП здійснює оператор (п. 12.1 Порядку).

Як встановлено вище, 07.05.2020 ТОВ "ГЕРЦ" та КП "ГІОЦ" уклали договір №4837 про надання послуг (договір), за умовами якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором надати замовнику інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення "АСОП" за кодом ДК 021:2015: (CPV) "Єдиний закупівельний словник" - 72250000-2 послуги, пов`язані із системами та підтримкою, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги. 
Таким чином, предметом укладеного сторонами договору є надання послуг з інформаційно-технологічного супроводження програмного забезпечення АСОП. ТОВ «ГЕРЦ» як виконавець фактично забезпечує технічну та технологічну підтримку системи.
У свою чергу оператора КП «ГІОЦ» має обов`язок щодо оплати послуг виконавця, за ціною, узгодженою сторонами у п. 3.1 договору.
За умовами п. 3.1 договору його ціна включає в себе:
1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками - учасниками АСОП та обліковані в АСОП;
0,06 грн, в т.ч. ПДВ (20%) 0,01 грн - за кожну реєстрацію в АСОП транспортних послуг з перевезення пасажира перевізниками - учасниками АСОП, якщо пасажиру послуги з перевезення надаються на пільгових умовах з використанням багатофункціональної електронної картки «Муніципальна картка «Картка киянина» як пільгового електронного квитка АСОП.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток незалежно від того, чи надавалися фактично цим пасажирам перевізниками - учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні.
На переконання апеляційного господарського суду, умови укладеного сторонами договору явно свідчать, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками - учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (тобто, від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто без урахуванням сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу, які, до того ж, можуть бути повернуті пасажиру (п. 10.4 Порядку).
Зазначене підтверджується в т.ч. самим формулюванням умов п. 3.1 договору «…1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками…».
Колегія суддів зазначає, що у будь-якому разі у цьому спорі про стягнення заборгованості з оплати за надані за договором послуги ТОВ «ГЕРЦ» (з урахуванням поданих під час розгляду справи заяв) заявило до стягнення суму, обраховану від загальних сум платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за вже надані транспортні послуги з перевезення (тобто такі, що валідовані електронними квитками), а не за послуги, які передплачені, але ще не надані.
Здійснивши перевірку наданого ТОВ «ГЕРЦ» розрахунку заявлених до стягнення сум з урахуванням наданого КП «ГІОЦ» контррозрахунку, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, стягнення з КП «ГІОЦ» на користь ТОВ «ГЕРЦ» 8  937  203,35 грн заборгованості.
Поряд з тим колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про ненадання позивачем послуг наприкінці листопада та у грудні 2020 не підтверджуються належними доказами та спростовуються наявними у справі матеріалами.
Однак, у зв`язку з тим, що висновки суду апеляційної інстанції щодо порядку обрахунку плати за послуги ТОВ «ГЕРЦ» відрізняються від висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення в цій частині має бути викладене в редакції цієї постанови.

Щодо вимог зустрічного позову.
Статтею 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213  цього Кодексу. 
У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.
Стаття 213 ЦК України, у свою чергу, визначає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 
На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 
При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. 
Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц наведено висновок,  за змістом якого "відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦУ України. У ч. ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. 
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.".
Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.
У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.
Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №915/692/19, від 09.07.2020 у справі №922/404/19, від 28.08.2020 у справі №922/2081/19.
У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18 зазначено, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст договору/його частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін  при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

У постанові від 18.03.2021 у справі 910/9525/19 Верховний Суд вказав таке.
«…У розумінні наведених ст. ст. 213, 637 ЦК України тлумаченням правочину  є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей та прогалин у трактуванні його положень.
Метою тлумачення правочину є з`ясування його змісту, який становить права та обов`язки сторін,  тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Верховний Суд наголошує, що  підставою  для тлумачення судом договору  є наявність спору між сторонами договору щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору або його частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст договору/умов договору, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір,  при цьому тлумачення  не може створювати нових умов,  тільки  роз`яснювати вже існуючі умови договору.
Таким чином, при вирішенні питання щодо тлумачення умов договору, суду необхідно  встановити  наявність між сторонами договору спору,  перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача  і чи  дійсно є обставини, на які  посилається позивач достатніми підставами для застосування ст. 213 ЦК України.
Близька за змістом правова позиція щодо застосування ст. ст. 213, 637 ЦК України наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №753/22010/14-ц, від 10.04.2019 у справі №916/2500/15, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 11.09.2019 у справі №922/3740/18, від 27.01.2021 у справі №904/2581/19.».

Як встановлено вище, договір №4837 від 07.05.2020 виконувався сторонами (про що свідчать наявні у матеріалах справи підписані сторонами акти до договору від 31.05.2020, від 30.06.2020 та від 31.07.2020), строк дії договору закінчився 31.12.2020, із зустрічним позовом ТОВ «ГІОЦ» звернулось 05.01.2021.
За таких підстав, враховуючи однозначність формулювання абз. 2 п. 3.1 договору, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення зустрічного позову КП «ГІОЦ» про надання офіційного тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 Договору №4837 про надання послуг від 07.05.2020 відсутні, висновку про що правомірно дійшов господарський суд першої інстанції.

Щодо витрат ТОВ «ГЕРЦ» про стягнення понесених витрат на правничу допомогу.
У поданій позовній заяві ТОВ «ГЕРЦ» вказало, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі, понесені ним за договором №23/11-20 про надання правової допомоги від 23.11.2020 з додатком - актом приймання-передачі послуг від 27.11.2020, складають 10  000,00 грн, на підтвердження оплати яких надало платіжне доручення №8856 від 27.11.2020.
До поданої позовної заяви ТОВ «ГЕРЦ» долучило:
-           договір №23/11-20 про надання правової допомоги від 23.11.2020;
-          акт приймання-передачі послуг від 27.11.2020;
-          платіжне доручення №8856 від 27.11.2020 на суму 10  000,00 грн, призначення платежу: за послуги з представництва інтересів згідно з договір №23/11-20 від 23.11.2020 без ПДВ.
З наданих ТОВ «ГЕРЦ» документів встановлено, що 23.11.2020 ТОВ «ГЕРЦ» та Адвокатське об`єднання «ЮВІО» (далі - АО «ЮВІО») уклали договір №23/11-20 про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами п. 1 якого АО «ЮВІО» надає усіма законними методами та засобами правової допомоги ТОВ «ГЕРЦ» у всіх справах, які пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Оплата за даним договором встановлюється відповідно до домовленості сторін та оформляється шляхом підписання сторонами акту приймання передачі наданих послуг (п. 5 договору).
27.11.2020 АО «ЮВІО» та ТОВ «ГЕРЦ» підписали акт приймання-передачі від 27.11.2020, який є невід`ємною частиною договору, згідно з яким загальна вартість наданих АО «ЮВІО» послуг клієнту складає 10  000,00 грн.
Пункт 1 акту від 27.11.2020 свідчить, що виконавець згідно договору надав замовнику послуги з представництва інтересів замовника за позовом до КП «ГІОЦ про стягнення заборгованості на суму  5  554  236,32 грн, а саме: вивчення первинної документації та збір доказів для підготовки позовної заяви до КП «ГІОЦ» - 1  500,00 грн.; складання позовної заяви до КП «ГІОЦ» - 4  000,00 грн; складання відповіді на відзив та інших процесуальних заяв - 1  000,00 грн; участь у судовому засіданні (засіданнях) по справі - 3  500,00 грн.
Надані послуги відповідають вимогам замовника та умовам договору №23/11-20 від 23.11.2020 та будуть виконані шляхом здійснення процесуальних дій у господарській справі (п. 2 акта).

Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Разом з тим, згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами;  особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 12 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат (враховується): 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Враховуючи встановлені у справі обставини, норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а також відсутність клопотання КП «ГІОЦ» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з КП «ГІОЦ» на користь ТОВ «ГЕРЦ» 10  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на доводи апеляційної скарги про те, що КП «ГІОЦ» не надало докази оплати ним витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що вказане спростовується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №8856 від 27.11.2020 на суму 10  000,00 грн (призначення платежу: за послуги з представництва інтересів згідно з договір №23/11-20 від 23.11.2020 без ПДВ), яке було долучено до позовної заяви ТОВ «ГЕРЦ».
Поряд з цим, колегія суддів звертається до висновку, зазначеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. 
Зокрема, в абз. 2 та 3 п. 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України  розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 276, ч. 4 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 в частині вимог первісного позову змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 залишити без змін.
4. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на апелянта.
5. Справу №910/19129/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2022.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                О.В. Попікова

                                                                                В.А. Корсак