Постанова                                           
Іменем України                                             
 
26 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 718/2077/20
провадження № 61-6868св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Фонд державного майна України, Державне підприємство «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду державного майна України на постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 25 березня 2021 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Височанської Н. К.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - Фонд), Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Неполоковецький КХП», державне підприємство, підприємство) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14 листопада 
2019 року № 72-п «Про призначення ОСОБА_1 » його призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Неполоковецький КХП».
 
20 листопада 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження 
№ 1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна», яким передав із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі 
та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна України ДП «Неполоковецький КХП».
 
Наказом Фонду від 30 березня 2020 року № 594 затверджено контракт 
з керівником ДП «Неполоковецький КХП», який підписаний представником Фонду та ОСОБА_1 
 
04 вересня 2020 року Фонд видав наказ № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький КХП», яким із 07 вересня 2020 року звільнив його з роботи з посади виконувача обов`язків директора 
ДП «Неполоковецький КХП» на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та розірвав з ним контракт від 30 березня 2020 року.
 
Вважаючи, що наказ про його звільнення суперечить вимогам закону, оскільки виданий без погодження з головою Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області, просив визнати цей наказ незаконним 
та скасувати, поновити його на посаді в. о. директора ДП «Неполоковецький КХП» та стягнути з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2020 року 
до ухвалення судового рішення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 
2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави звільнення позивача відповідають закону, оскаржуваний наказ прийнятий в межах повноважень Фонду, а в судовому засіданні ні позивач, ні його представник не надали жодного правового обґрунтування, яке могло бути підставою для скасування оскаржуваного наказу.

 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2021 року 
скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним 
та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову.
 
Визнано незаконним і скасовано наказ Фонду від 04 вересня 2020 року № 1475 «Про звільнення виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький КХП».
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Неполоковецький КХП».
 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено 
та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося 
з порушенням частини другої статті 36, пункту 6 частини першої статті 39 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» та пункту 4 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення 
на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 9 жовтня 2013 року № 818.
 
У матеріалах справі немає доказів про те, що звільнення керівника 
ДП «Неполоковецький КХП» ОСОБА_1 погоджено з головою відповідної місцевої державної адміністрації згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
 
Крім того, у наказі про звільнення Фонд зазначив лише пункту 6.4.12 контракту від 30 березня 2020 року та пункт 8 статті 36 КЗпП України, не навівши конкретних фактів порушень.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи
 
У квітні 2021 року Фонд держаного майна України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині визнання незаконним 
і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та залишити в силі 
в цій частині рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області 
від 15 січня 2021 року.
 
Зазначає, що апеляційний суд не взяв до уваги те, що позивач призначався 
на посаду виконувача обов`язків, а тому погодження від місцевої районної державної адміністрації при звільненні не вимагалося.
 
Суд не врахував наявність підстав для звільнення, передбачених контрактом, 
а саме те, що в результаті аналізу основних показників господарської діяльності встановлено неефективність роботи підприємства, до того ж апеляційний суд не врахував, що відповідно до пункту 6.4.12 контракту керівник підприємства може бути звільнений у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням Фонду відповідно до статуту. 
 
Звертає увагу на те, що одним з мотивів для звільнення позивача було відкриття кримінальних проваджень за фактом фіктивних фінансових операцій, які умисно доводять підприємство до банкрутства.
 
Вважає, що підстав для поновлення позивача на посаді директора підприємства немає, адже він був призначений на посаду виконувача обов`язків директора, 
а не директора, тобто позивача поновлено на посаді, яку він не обіймав.
 
Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо правомірності звільнення виконувача обов`язків керівника державного підприємства без попереднього погодження з головою місцевої державної адміністрації та без застосування частини другої статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, 
а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Вважає безпідставними доводи Фонду про те, що для його звільнення 
не потрібна згода районної державної адміністрації, оскільки 30 березня 
2020 року з ним укладений контракт як з директором державного підприємства за погодженням із районною державною адміністрацією, отже він був саме керівником, а не виконуючим обов`язки.

Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 718/2077/20, витребувано справу з Кіцманського районного суду Чернівецької області.
 
Цією ж ухвалою за клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, зупинено виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині, що не підлягає негайному виконанню, до закінчення її перегляду 
в касаційному порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року справу призначено 
до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд встановив, що наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі 
та сільського господарства України від 14 листопада 2019 року № 72-п «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Неполоковецький КХП» (а. с. 6, т. 1).
 
20 листопада 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження 
№ 1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду», відповідно до якого 
ДП «Неполоковецький КХП» передав із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна.
 
Кіцманська районна державна адміністрація листами від 25 лютого 2020 року 
№ 1.01-31/3-57 та від 10 березня 2020 року № 01.54/16-740 запропонувала Фонду державного майна України призначити на посаду директора 
ДП «Неполоковецький КХП» ОСОБА_1 (а. с. 7, 8, т. 1).
 
30 березня 2020 року між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 укладено контракт (а. с.10-15, т. 1).
 
Наказом Фонду державного майна України від 30 березня 2020 року № 594 затвержено контракт з виконуючим обов`язки керівника ДП «Неполоковецький КХП» (а. с. 9, т. 1).
 
Наказу про призначення ОСОБА_1 директором ДП «Неполоковецький КХП» матеріали справи не містять.
 
Згідно з пунктом 1.1 контракту ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високопродуктивну діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державногомайна, забезпечувати виконання рішень Фонду державного майна України.
 
Відповідно до пунктів 3.1 та 3.6 контракту позивач взяв на себе зобов`язання: здійснювати поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом; забезпечувати виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, майнового стану підприємства згідно з додатком до контракту.
 
У пункті 6.4 контракту визначено, що керівник може бути звільнений з посади, 
а цей контракт розірваний з ініціативи Фонду у будь-який час до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом (пункт 6.4.1); 
у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи і тому подібне) (пункт 6.4.2); 
у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати (пункт 6.4.3); 
у разі неподання в установленому порядку на затвердження або погодження Фонду річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства, або порушення порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження і непогодження річних фінансових планів у встановленому порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2012 року № 899 (пункт 6.4.4);
у разі несплати реструктурованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника (пункт 6.4.5); 
за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці 
у разі систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці (пункт 6.4.6); 
у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті (пункт 6.4.7); 
у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості (п.6.4.8); 
у разі, коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Підприємства (п.6.4.9); 
у разі неподання Фонду квартальної та річної фінансової звітності, і також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності (пункт 6.4.10); 
у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг 
за державні кошти (пункт 6.4.11); 
у будь-який час до закінчення строку його дії відповідно до рішення Фонду відповідно до статуту (пункт 6.4.12).
 
Згідно з умовами контракту від 30 березня 2020 року № 594 на ОСОБА_1 розповсюджується законодавство про працю.
 
Наказом Фонду від 20 січня 2020 року № 76 затверджено статут 
ДП «Неполоковецький КХП» у новій редакції (а. с. 36-61, т. 1).
 
Відповідно до пункту 10.11 статуту ДП «Неполоковецький КХП» у новій редакції суб`єкт управління підприємством має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту, або рішення про відсторонення директора. Таке рішення суб`єкт управління підприємством має право прийняти незалежно від строку перебування призначеної особи на посаді директора.
 
Згідно з протоколом наради Фонду від 06 серпня 2020 року на цій нараді, зокрема, розглянуто показники фінансово-господарської діяльності 
ДП «Неполоковецький КХП» за 2019 рік, І квартал та І півріччя 2020 року.

За результатами аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства 
за 1 квартал 2020 року, здійсненого відповідно до Порядку здійснення контролю 
за виконанням функцій з управління об`єктами державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2007 року 
№ 832, та Методичних рекомендацій застосування критеріїв визначення ефективності управління об`єктами державної власності, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку від 15 березня 2013 року № 253, згідно 
з критеріями оцінки результатів фінансово-господарської діяльності, діяльність зазначеного суб`єкта господарювання визнана неефективною.
 
Проведено аналіз основних показників фінансово-господарської діяльності комбінатів хлібопродуктів, що знаходяться у сфері управління Фонду, а саме: 
ДП «Новопокровський КХП», ДП «Радивилівський КХП», ДП «Дунаєвецький КХП» та ДП «Неполоковецький КХП» за 2019 рік та Iпівріччя 2020 року.
 
За порівняльним аналізом ДП «Неполоковецький КХП» має найгірші показника діяльності. Отже, з огляду на ситуацію, що склалась на зазначеному підприємстві, постало питання прийняття невідкладних управлінських рішень щодо зміни керівника підприємства. Враховуючи зазначене, а також те, 
що ДП «Неполоковецький КХП» включений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року 
№ 83, вирішено змінити виконуючого обов`язки керівника підприємства 
(а. с. 62-64, т. 1).
 
Наказом Фонду від 04 вересня 2020 року № 1475 виконувача обов`язків директора ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 звільнено з роботи із 07 вересня 2020 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України та розірвано з ним контракт від 30 березня 2020 року 
(а. с. 16, т. 1).
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 17 червня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
У цій справі виникли правовідносини щодо надання оцінки правомірності звільнення виконувача обов`язків керівника державного підприємства, з яким укладений контракт як з керівником підприємства, але при цьому у наказі про призначення вказано, що він призначений як виконувач обов`язків керівника.
 
Виконувач обов`язків (позивач) вважав своє звільнення незаконним, оскільки при звільненні орган, з яким укладено контракт і яким керівника призначено 
на посаду, не отримував погодження на звільнення в порядку, передбаченому частиною другою статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
 
Відповідно до частин третьої-шостої статті 65 Господарського кодексу України (далі - ГК України) для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.
 
У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), 
в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його 
з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.
 
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором 
є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, рганізації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Частиною третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки 
і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур призначають на посаду та звільняють 
з посади, укладають і розривають з ними контракти уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, ці ж органи здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
 
Крім того, відповідно до статті 24 КЗпП України контракт укладається 
в письмовій формі, він є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого 
за угодою сторін у контракті.
 
За змістом наведених норм закону, працівник (у нашому разі - керівник державного підприємства) призначається на посаду на підставі наказу, 
а у контракті лише визначаються особливі умови роботи: строк трудових правовідносин, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці особи, яка призначена на посаду на умовах контракту, відповідальність.
 
Таким чином, з працівником (керівником державного підприємства), 
що тимчасово виконує роботу та є виконуючим обов`язки, також укладається контракт, в якому встановлюються його особливі умови роботи, але при цьому видання наказу про визначення правового статусу керівника - постійний працівник (керівник) чи такий, що тимчасово виконує обов`язки, належить 
до сфери повноважень власника юридичної особи.
 
У ці справі встановлено, що згідно з наказом уповноваженого органу управління 
від 14 листопада 2019 року № 72-п «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Неполоковецький КХП».
 
У зв`язку зі зміною уповноваженого органу управління наказом Фонду 
від 30 березня 2020 року № 594 із позивачем затверджено контракт 
як з виконувачем обов`язків керівника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».
 
Умовами контракту визначено особливості умов його праці, а також відповідальності та звільнення з посади і розірвання контракту з ініціативи роботодавця (Фонду державного майна України) у будь-який час до закінчення терміну його дії, зокрема відповідно до пункту 6.4.11 контракт може бути достроково розірваний у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти та згідно з пунктом 6.4.12 у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням Фонду відповідно до статуту.
 
З огляду на викладене, помилковим є висновок апеляційного суду про те, 
що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням умов контракту, а також про те, що він має бути поновлений на посаді керівника державного підприємства, тобто на посаді, на яку він не призначався.
 
Також не можна погодитися з висновком апеляційного суду про те, 
що звільнення позивача відбулося із порушенням частини другої статті 36, пункту 6 частини першої статті 39 Закону України від 09 квітня 1999 року 
№ 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» та пункту 4 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року 
№ 818, оскільки відповідно до цієї постанови отримання мотивованої відмови про звільнення є обов`язковим при призначенні на посаду та звільнення 
з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.
 
У цій справі конкурс на призначення керівника не проводився, позивач обіймав посаду виконувача обов`язків керівника, отже, погодження на його звільнення не вимагалось.
 
До того ж згідно з пунктами 4, 7 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ 
та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818, цими пунктами врегульовано процедуру погодження пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства, а не його звільнення.
 
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 
від 13 березня 2019 року у справі № 556/1/18 (провадження № 61-41544св18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального 
й процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне 
та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
З огляду на зазначене прийняту апеляційним судом постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді 
із залишенням в силі у цій частині рішення суду першої інстанції. 
 
У частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу постанова Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року не оскаржується.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу, скасував постанову апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції відшкодуванню за рахунок державного бюджету підлягають витрати Фонду, пов`язані зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги, в сумі 3 363,20 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі скасувати.
 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 
2021 року в цій частині залишити в силі.
 
Відшкодувати Фонду державного майна України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги, в сумі 3 363,20 грн за рахунок державного бюджету України.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков Є. В. Коротенко	
 	В. М. Коротун М. Ю. Тітов