УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 січня 2022 року
м. Київ
Справа № 414/2437/18
Провадження № 51-6073 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом, раніше несудимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 412 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кремінського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 412 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальні збитки в розмірі 144 318, 73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_2 матеріальні збитки в розмірі 77 582, 77 грн. 
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 вирішено не обирати.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 23 лютого 2018 року, на автомобіль МАЗ моделі 5337, р/н НОМЕР_3 . Вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком Кремінського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 , солдатом військової служби за контрактом, виконуючи наказ командира стройової військової частини НОМЕР_1 № 8 від 10 січня 2018 року прибув у відрядження до цієї частини для виконання завдань щодо підвезення пально-мастильних матеріалів.
Відповідно до наказу командира вказаної військової частини від 19 лютого 2018 року № 98 (з основної діяльності) «Про підготовку та здійснення маршу щодо перевезення пально-мастильних матеріалів» та наказу (по стройовій частині) від 19 лютого 2018 року № 49, 20 лютого 2018 року о 07 год. 30 хв. колона машин військової техніки НОМЕР_4 у складі 8 одиниць виїхала з м. Харкова для виконання завдання щодо підвезення пально-мастильних матеріалів до військової частини НОМЕР_5 , яка розташована у АДРЕСА_3 . Старшим колони призначено командира третьої автомобільної роти військової частини НОМЕР_4 капітана ОСОБА_6 .
Підготовку автомобільної колони № 1 щодо перевезення пально-мастильних матеріалів проведено заступником командира військової частини – начальником відділення з матеріально-технічного забезпечення підполковником ОСОБА_7 , інструктаж особового складу автомобільної колони № 1 безпосередньо перед виїздом провів начальник складу пального та мастильних матеріалів підполковник ОСОБА_8 .
Рух колони здійснювався у супроводі автомобіля відділення ВІБДР ІНФОРМАЦІЯ_2 та відділення ВІБДР ІНФОРМАЦІЯ_3 » в/н 38-05 В1.
Близько 13 год. 50 хв. під час руху колони неподалік від м. Кремінна Луганської області за участю військового автомобіля МАЗ 5337 (АЦ-9) військовий номер НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд за межі проїжджої частини автодороги праворуч, допустивши перекидання вказаного автомобіля на лівий бік.
Внаслідок ДТП цей автомобіль отримав механічні пошкодження у вигляді загальної деформації кабіни, деформації цистерни, що привело до розтікання та втрати автомобільного бензину марки А-80 в кількості 5 477 кг.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого   ОСОБА_5 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Кремінського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_5 без жодних доказів, які б доводили вину обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, а також не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтверджували пояснення ОСОБА_5 про його невинуватість у вчиненому ДТП. 
Таким чином, захисник ОСОБА_4 вважає, що суд першої інстанції обґрунтував своє рішення недопустимими доказами та зробив висновки, які фактично не відповідають з`ясованим обставинам у судових засіданнях, а суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув, постановивши незаконне та необґрунтоване рішення.
Вказує на те, що судом було задоволено її клопотання про призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи для усунення протиріч, проте експертиза, на її думку, не була належно виконана та досліджена. 
Також захисник зазначає, що обвинуваченим  ОСОБА_5 до суду був наданий диск із записом, який доводив несправність гальмівної системи автомобіля, але цьому доказу не було надано оцінки.
Стверджує, що суд апеляційної інстанції не перевірив усіх доводів, наведених в її апеляційній скарзі, та не надав на них належної відповіді, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і суперечить вимогам ст. 370 КПК України. 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК Українивбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення – підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, наводяться докази, що спростовують її доводи.
Колегія суддів, дослідивши зміст наданих копій вироку місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, вбачає, що суди дотримались вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність та положень кримінального процесуального законодавства. 
Апеляційний суд залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості засудженого у його вчиненні, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.
Зокрема, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку покладено показання свідків ОСОБА_9 , який супроводжував військову колону, про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 рухався в колоні, після чого перевернувся, автомобіль було пошкоджено та відбувся витік пального; свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем ДТП і бачив, як автомобіль під керуванням ОСОБА_5 лежав перевернутий, водію надавали медичну допомогу, а сам водій пояснював, що його підрізав інший автомобіль, тому він різко повернув на узбіччя; свідка ОСОБА_6 , який вказав, що  ОСОБА_5  у складі військової колони виїхав з м. Харкова до м. Рубіжне на технічно справному автомобілі, а після ДТП  ОСОБА_11 повідомив, що на його смугу руху виїхав автомобіль, й він був вимушений з метою уникнення зіткнення з`їхати на узбіччя, де відбулось  перекидання автомобіля. Також суд послався на показання свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що в лютому 2018 року ОСОБА_5 швидка доставила до лікарні, де йому була надана медична допомога й виявлено в крові алкоголь (1,27 %).
Крім цього, судом надано оцінку іншим доказам, зокрема висновку автотехнічної експертизи № 487 від 20 березня 2018 року, відповідно до якого у автомобіля несправностей рульового керування, коліс та шин, підвіски, які могли вплинути на механізм розвитку ДТП не встановлено; висновку автотехнічої експертизи № 488 від 21 березня 2018 року, згідно з яким водій мав технічну можливість запобігти ДТП, а дії ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що знаходилось у причинному зв`язку із виникненням ДТП.
Також суд надав оцінку висновку щодо результатів медичного огляду від 20 лютого 2018 року та результатам хіміко-токсикологічного дослідження, відповідно до яких ОСОБА_5 під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння; протоколу слідчого експерименту від 20 квітня 2018 року за участю ОСОБА_5 , під час якого було проведено відповідні виміри, на яких наполягав обвинувачений і з якими він погодився; висновку автотехнічної експертизи № 1401-1403 від 17 травня 2018 року, зробленому на основі даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 , відповідно до якого за обставин, вказаних самим ОСОБА_5 , водій мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 ПДР, а дії водія не відповідали вимогам цього пункту, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. 
Також суд послався на дані журналу огляду (перевірки) машин начальником контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_1 за 2018 рік, згідно з яким автомобіль МАЗ під керуванням водія  ОСОБА_5 був технічно справний. 
Оцінивши всі докази, покладені в основу обвинувального вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 412 КК України, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, критично оцінив наданий обвинуваченим диск з відеозаписом несправності гальмівної системи, оскільки в ньому відсутні відомості про дату відеозапису та про характеристику технічного носія. Крім цього, суди вказали, що версія про несправність гальмівної системи виникла лише під час судового розгляду кримінального провадження й за повідомленням експерта перевірити її неможливо у зв`язку з розукомплектуванням цієї системи на автомобілі.
Враховуючи викладене, суд обґрунтовано надав перевагу конкретним доказам, покладеним в основу вироку, які підтверджують справність автомобіля на час виникнення події.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що неможливість проведення судової автотехнічної експертизи  через розукомплектування гальмівної системи автомобіля, яким керував ОСОБА_5 , не спростовує висновків про доведеність винуватості останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 412 КК України, що підтверджується іншими доказами, дослідженими судом.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ретельно перевіривши доводи скарги, які за змістом є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, обґрунтовано залишив їх без задоволення, мотивувавши належним чином своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому доводи касаційної скарги захисника про допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду вважає ухвалу апеляційного суду належно вмотивованою й такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 01 лютого 2021 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3