Номер провадження: 22-ц/813/4378/22 
Номер справи місцевого суду: 947/5943/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Рибачук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 27 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Другий Київський ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди,

                                         В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг, згідно розписки від 25.07.2008 року переданої чоловіку на виконання ОСОБА_3 22.04.2014 року у розмірі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення 1 долар США = 28,43 грн, що становить 852 900 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 30 000 доларів США, які зобов"язалась повернути до 25.12.2008 року. Однак, свої зобов"язання не виконала. 
22 квітня 2014 року ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 взяв на себе зобов"язання щодо повернення боргу за розпискою від 25 липня 2008 року, складеною його дружиною, про що склав ОСОБА_1 розписку від 22.04.2014 року на той самий борг 30 000 доларів США, та зобов"язався повернути його до 01.01.2015 року.
Однак, ОСОБА_3 також не виконав зобов"язань за розпискою від 22.04.2014 року, що стало підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг згідно розписки від 22.04.2014 року у розмірі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (1 долар США = 24, 842 грн) становить 745 260 грн. 
У період з січня по вересень 2017 року ОСОБА_3 повертав частинами борг, але потім почав ухилятися від виконання рішення суду та уникати зустрічей з позивачем. 
У зв"язку з тим, що борг не повернуто ОСОБА_3 у повному обсязі, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до ОСОБА_2 . 
Крім того, позивач зазначав, що ОСОБА_3 навмисно склав розписку на виконання зобов"язань дружини ОСОБА_2 , щоб уникнути відповідальності у вигляді реалізації майна, яке зареєстроване за нею, в рахунок погашення боргу.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 27 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким накласти арешт на усе майно ОСОБА_2 , а якщо майно вже перереєстровано на ОСОБА_3 , то накласти арешт на все його майно, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вже існує рішення, яке набрало законної сили та яке перебуває на примусовому виконанні про стягнення цього самого боргу. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 25 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 30 000 доларів США, які зобов"язалась повернути до 25.12.2008 року, про що склала відповідну розписку (а.с.14).
22 квітня 2014 року ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 взяв на себе зобов"язання щодо повернення боргу за розпискою від 25 липня 2008 року, складеною його дружиною, про що склав ОСОБА_1 розписку від 22.04.2014 року на той самий борг 30 000 доларів США, та зобов"язався повернути його до 01.01.2015 року (а.с.15).
У зв"язку з тим, що ОСОБА_3 борг не повернув, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 . 
Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 22.04.2014 року у розмірі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (1 долар США = 24, 842 грн) становить 745 260 грн. (а.с.21-22).
Таким чином, предметом спору є один й той самий борг у розмірі 30 000 доларів США, який вже вирішено Київським районним судом м.Одеси 07 липня 2016 року. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період з 05 січня 2017 року по 27.09.2017 року ОСОБА_3 повертав ОСОБА_1 частинами борг, що підтверджується відповідними записами на розписці а.с.15. 
Як зазначав ОСОБА_1 , після ухвадення 07 липня 2016 року заочного рішення, йому був виданий виконавчий лист, однак він не був пред"явлений до виконання у зв"язку з тим, що ОСОБА_3 добровільно почав виконувати рішення суду та повертати частинами борг, однак після 27 вересня 2017 року ОСОБА_3 почав ухилятися від виконання рішення суду та уникати зустрічей з позивачем, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про поновлення строку на пред"явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред"явлення виконавчого листа до виконання задоволено (а.с.23-24).
На теперішній час, рішення суду знаходиться на примусовому виконанні, про що зазначає і сам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. 
Так, 24 квітня 2019 року державним виконавцем Другого Київського Відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 557 692, 85 грн. (за вирахуванням сплаченої Колчаком частини боргу у добровільному порядку).
Державним виконавцем здійснюються виконавчі дії щодо виконання заочного рішення. 
Так, матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем здійснювалися відповідні запити щодо встановлення майнового стану боржника та його доходів, здійснювалися виклики боржника до виконавця, накладався арешт на все майно та доходи боржника, спрямовувалися відповідні подання до суду щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та оголошення у розшук боржника. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 01.10.2020 року було задоволено подання виконавця та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов"язань за рішенням суду (а.с.31-32). 
Таким чином, питання щодо повернення боргу вже вирішено Київським районним судом м.Одеси 07.07.2016 року, рішення якого перебуває на примусовому виконанні та частково виконано боржником.
Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 30 000 доларів США за розпискою від 25 липня 2008 року не можуть бути задоволені, оскільки ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 взяв на себе зобов"язання дружини за розпискою від 25.07.2008 року повернути цей самий борг у розмірі 30 000 доларів США до 01.01.2015 року, про що склав ОСОБА_1 відповідну розписку від 22.04.2014 року, на що неодноразово звертає увагу і сам позивач в позовній заяві. 
Таким чином предметом спору є один й той самий борг - 30 000 доларів США за розписками від 25.07.2008 року та від 22.04.2014 року, який вже вирішено Київським районним судом м.Одеси 07.07.2016 року, шляхом ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою від 22.04.2014 року у розмірі 30 000 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (1 долар США = 24, 842 грн) становить 745 260 грн. (а.с.21-22). Дане рішення перебуває на примусовому виконанні та частково виконано ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не розглядав питання про розшук ОСОБА_3 , яке було адресоване виконавчою службою до суду ще у травні 2021 року є безпідставними, оскільки питання про оголошення у розшук боржника ОСОБА_3 розглядається судом в межах іншої справи. Предметом цієї справи є стягнення боргу за розпискою від 25.07.2008 року з ОСОБА_2 , обставинам справи якої суд надав оцінку в мотивувальній частині рішення.
Доводи апеляційної скарги, що залишаючи без задоволення заяву позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, суд таким чином порушив його право на забезпечення позову про стягнення з ОСОБА_2 боргу 30 000 доларів США за розпискою від 25.07.2008 року, є безпідставними, оскільки питання щодо повернення цього боргу вже вирішено Київським районним судом м.Одеси 07.07.2016 року про що винесено відповідне рішення суду, яке перебуває на примусовому виконанні та частково виконано боржником ОСОБА_3 . Крім того, в межає виконання рішення суду від 07.07.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все майно та доходи ОСОБА_3 . 
Відповідно до ч.1-2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст..79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 27 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17.03.2022 року

Головуючий                  О.М. Таварткіладзе

Судді:                  О.В. Князюк

                                                                        С.О. Погорєлова