ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 335/6726/20(ЗП/280/69/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 р. (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 25.10.2021 р.) в справі № 335/6726/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про стягнення суми, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про стягнення  нарахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 24.01.2014 р. по 31.05.2020 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 р. в справі № 2а-7577/2011, в загальній сумі 92  170,75 грн., стягнення нарахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 08.12.2014 р. по 31.05.2020 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 р. в справі № 337/6385/14-а, в загальній сумі 44 677,35 грн.  
          Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22.02.2021 р., позов задоволено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2021 р. рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 22 лютого  2021 року скасовані; провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних закрите; роз`яснено позивачу, що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої  статті 255 ЦПК України  суд за її заявою вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 р. за заявою ОСОБА_1 справу №  335/6726/20 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних передано для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 25.10.2021 р. в  задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає неправильною позицію суду першої про незастосування до спірних правовідносин  статті 625 Цивільного кодексу України, адже це стаття поширюється як на договірні правовідносини, так  й на не договірні (деліктні) правовідносини, та зазначає про не врахування висновків Великої Палати Верховного Суду в справах №№ 910/4590/19, 758/1303/15-ц, 686/21962/15-ц. Оскільки відповідач мав грошове зобов`язання  перед позивачем як правонаступником та спадкоємцем померлого, тому у позивача виникло право на застосування статті 625 Цивільного кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути  задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 червня  2011 року у справі № 2а-7577/11, яка набрала законної сили 24.01.2014 р., зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2  пенсію у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 грудня 2010 року по 23 липня 2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.
УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії та нараховано грошові кошти до виплати у розмірі 53 003,06 грн.
Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у справі № 337/6385/14-а, яка змінена постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року, зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до статей  50,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: основної державної пенсії не нижче 10 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірі мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до  статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та забезпечити виплату пенсії з 01 квітня 2014 року по 03 серпня 2014 року з урахуванням фактично отриманих сум.
Постанова набрала законної сили 08 грудня 2014 року.
УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії та нараховано грошові кошти до виплати у розмірі 32 924,98 грн.
ОСОБА_2  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року у справі № 2а-5777/2011  змінено стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_2  на ОСОБА_1  як правонаступника, а також боржника з УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2019 року у справі №337/6385/14-а  змінено у виконавчому проваджені стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 як правонаступника, а також боржника з УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Грошові кошти  ГУ ПФУ в Запорізькій області виплачені не були.
          Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, у разі документального підтвердження того, що він спадкоємцем, має право на отримання за ОСОБА_2  грошових коштів, які були йому нараховані за життя, проте, не отримані, але  не наділений правом звертатися до суду з приводу продовження правовідносин, які припинились із смертю особи, яка мала право на пенсію.
Крім того, суд першої інстанції вважав,  що за змістом норми права, наведеної у ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України,  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тобто положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Проте  у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до  ст. 625 Цивільного кодексу України, позаяк судовим рішенням зобов`язано орган Пенсійного фонду нарахувати суми пенсії, але не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, а тому у справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України.
          Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 р. у справі № 2а-7577/11, яка набрала законної сили 24.01.2014 р. та яким зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 пенсію у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.12.2010 р. по 23.07.2011 р., виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 та нараховано грошові кошти до виплати у розмірі 53 003,06 грн.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 р. в справі № 337/6385/14-а зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя  здійснити  ОСОБА_2 перерахунок основної державної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50,  54    Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: основної державної  пенсії в розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до  ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та забезпечити виплату пенсії з 1 квітня 2014 року по 3 серпня 2014 року, з урахуванням фактично отриманих ним сум.
На виконання цього судового рішення УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії, та нараховано грошові кошти до виплати у розмірі 32 924,98 грн.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2019 р. в справі № 2а-5777/2011  замінено стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_2  на ОСОБА_1  як його правонаступника та боржника з УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 р. в справі №337/6385/14-а  замінено у виконавчому проваджені стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_1  як його правонаступника та боржника з УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя на ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Сума перерахованої пенсії не виплачені ОСОБА_2 за життя, як й не виплачені спадкоємцю ОСОБА_1 .
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється  статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В силу частини другої  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу, якими є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.
Верховним Судом України викладена наступна правова позиція:  за змістом частини другої  статті 625 ЦК України  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).
Аналогічна правова позиція викладена  Верховним Судом  у постанові від 18.07.2018 р. в справі № 2а-11853/10/1570.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем як суб`єктом владних повноважень відсутні цивільно-правові правовідносини, що обумовлює відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Таким чином, в цій справі  у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку  статті 11 Цивільного кодексу України  як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні  статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічні правові висновки  щодо застосування вказаних норм права викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 року в адміністративній справі №807/542/17, від 26.07.2021 року в адміністративній справі 712/23614/12.
Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції  відсутні.
Аналогічне правозастосування положень  статті 625 Цивільного кодексу України  висловлено Верховним Судом у постанові  від 27.08.2020 р. у справі №  804/871/16, від 18.07.2018 р. у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 р. у справі №826/22867/15.
Відповідно до частини п`ятої   статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стосовно посилань позивача на правові висновки Верховного Суду,  Великої Палати Верховного Суду суд  зазначає, що правовідносини у зазначених позивачем справах та у цій справі не є ідентичними.
Разом із тим, у постанові від 16.05.2018 р. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що приписи  статті 625 Цивільного кодексу України  поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором  або спеціальними нормами  закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Оскільки в межах спірних в цій справі  правовідносин у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку  статті 11 Цивільного кодексу України  як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, тобто  відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні  статті 625 Цивільного кодексу України, то й застосування правових наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання до цих правовідносин неможливо.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 р. в справі № 335/6726/20  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 р. в справі № 335/6726/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про стягнення суми  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21.02.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 21.02.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко