ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/9167/21 пров. № А/857/1264/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Гуляка В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Кардаш В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року, головуючий суддя – Кедик М.В., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови,-
                                                    В С Т А Н О В И В:
В червні 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного виконавця Клітченко О.А., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021 року № 64270963.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що місцем його реєстрації та проживання є АДРЕСА_1 . Зазначав, що працює приватним адвокатом у м. Львові, ніколи не проживав і не працював у м. Києві, будь-якого майна на території Києва або Київської області не має.  Отже, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва на момент відкриття виконавчого провадження достовірно знала, що місце реєстрації і проживання  боржника знаходиться на території Львівської області, тобто за межами виконавчого округу м. Києва. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021 року ВП № 64270963.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець Клітченко О.А.оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ТзОВ АТ “Перший Український Міжнародний Банк” звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни із заявою від 25.01.2020 року про примусове виконання  рішення, у якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 16.12.2020 року № 40682, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 66 876,73 грн. До заяви долучено довідку  про відкритий рахунок, у якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ  “Перший Український Міжнародний Банк”, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська,4. Крім того, до заяви долучено оригінал виписки по рахунку, з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 , який належить боржнику, станом на 25.01.2021 наявні кошти у розмірі 1 грн. Тобто стягувачем до приватного виконавця подано документ, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунка у банках або інших фінансових установах) знаходяться в межах виконавчого округу  приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни.         
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу  Харою Н.С.  16.12.2020 року складено виконавчий напис № 40682 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ “Перший Український Міжнародний Банк”  заборгованості в розмірі 67 126,73 грн.
АТ “Перший Український Міжнародний Банк” подало до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни заяву від 25.01.2020 року про примусове виконання рішення, у якій просить виконавця:
- відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом виконавчого округу м. Києва Харою Наталією Станіславівною за №40682 від 16.12.2020 року про стягнення коштів із боржника, яким є ОСОБА_1 ;
- у зв`язку із частковим виконанням виконавчого документу, стягнути з боржника, яким є: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , суму коштів у розмірі 66 876,73 грн;
- звернути стягнення на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 , постанову “про арешт коштів боржника” направляти до відома стягувачу за адресою: АДРЕСА_2 ;
- звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 , без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) Боржника.
До вказаної заяви долучив платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису  від  16.12.2020 року № 40682, належним чином завірену копію довіреності представника стягувача, довідку про відкритий рахунок, виписку по рахунку.
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною 26.01.2021 року відкрито виконавче провадження №64270963 з примусового виконання виконавчого напису №40682, виданого 16.12.2020 року приватним нотаріусом виконавчого округу м. Києва Харою Наталією Станіславівною.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса у межах виконавчого округу м. Києва, оскільки не надано до суду належних та достовірних доказів, що свідчили б про наявність майна у ОСОБА_1 у м. Києві.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно із статтею 24 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідкою від 17.08.2021 року №43907 про реєстрацію місця проживання особи, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований з 15.12.1995 року за адресою: АДРЕСА_1 .
У виконавчому написі нотаріуса від 16.12.2020 року № 40682  вказано адресу зареєстрованого місця проживання боржника: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження №64270963 боржник був зареєстрований у Львівській області, що не відноситься до виконавчого округу відповідача.
З Єдиного реєстру приватних виконавців України видно, що виконавчим округом Приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни є місто Київ.
Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відтак, оскільки зареєстроване місце проживання позивача знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача, у останнього не було повноважень щодо відкриття виконавчого провадження.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що “картковий рахунок” не є майном в розумінні статті 190 ЦК України, оскільки грошові кошти це готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.
Тобто, наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м.Києві не є тотожним місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у приватного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, таким чином порушено приписи статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі №380/9167/21 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повний текст постанови складено 07.02.2022 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду