ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 березня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/2851/16
провадження № 22-ц/4809/398/22 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Сорокіна Н. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Омельян Ігор Володимирович, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2016 у складі головуючого судді Плохотніченко Л. І.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
04.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати шлюб,зареєстрований між ними 29.07.2006 центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 372. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне сімейне життя між сторонами не склалось з причини відсутності взаєморозуміння, втрати любові, поваги, різних поглядів на життя. Позивач також зазначив, що подальше збереження сім`ї неможливе, строк на примирення просив не надавати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2016  позов задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 29 липня 2006 року центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 372.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щоподальше спільне сімейне життя сторін неможливе та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. При цьому вимог що поділу спільного майна та визначення місця проживання дітей сторонами не заявлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник відповідача адвокат Омельян І. В. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що про наявність цивільної справи відповідач дізналася у листопаді 2021 року, коли звернулася за отриманням юридичної консультації, при розгляді справи судом не дотримано вимог ч. 5 ст. 122 ЦПК України, відповідача не повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач не отримувала поштової кореспонденції від суду, а підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення наявного у матеріалах справи не належить їй, повістка отримана невідомою їй особою.
Зокрема відповідач звертає увагу, що за вказаною у поштовому повідомленні адресою вона не проживала, а лише була зареєстрована, тому не мала можливості отримувати та поштову кореспонденцію.
В період 2013-2021 років відповідач проживала разом з позивачем та їхніми дітьми в Київській області, куди судові повістки їй не надходили. 
Представник відповідача у своїй апеляційній скарзі стверджує про фактичне існування сімейних відносин між сторонами як на час ухвалення оскарженого судового рішення , так і в подальшому, посилається зазгальнодоступну інформацію інтернетсторінок, фото, де вони зображені разом у 2018, 2021 році, відомості,вказані позивачем у деклараціях за 2017-2020 роки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Омельяна І. В.., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Ларіна А. С., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
29 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, актовий запис № 372, що підтверджується повторно виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 березня 2016 року (а.с. 3).
Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).
На час розгляду справи зареєстрована з 02.11.2011 адреса місця проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.
За змістом ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 
Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Шлюб припиняється в наслідок його розірвання (ст. 104 СК України).
Згідно ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. 
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. 
Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
У поданому ОСОБА_1 позові зазначено, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося і збереження сім`ї є неможливим через відсутність почуття любові та поваги одне до одного, різних поглядів на життя, що єпідставоюдля розірвання шлюбу.
Позивач не може бути примушений до шлюбу проти його волі, що правильно зазначено в оскарженому заочному рішенні суду, ухваленому Ленінським районним судом м. Кіровограда від 22.04.2016.
Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову і наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 , який категорично заперечує проти спільного життя подружжя, і не може бути примушений до шлюбу із ОСОБА_2 .
Вирішуючи подану 22.11.2021 заяву ОСОБА_2 , від імені якої діяв її представник адвокат Омелян І. В., про перегляд заочного рішення 22.04.2016, суд першої інстанції в ухвалі від 09.12.2021 правильно звернув увагу на необхідність дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення, про який неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказуючи, що відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).
Відповідно до частини першої статті 232 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 288 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення судом ухвали за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Отже, для скасування заочного рішення суду першої інстанції належить встановити як поважність причин неявки в судове засідання відповідача, так і те, що наявні докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
У матеріалах справи містяться відомості про належне повідомлення судом відповідача про розгляд цієї справи, направлення судової повістки та копії судового рішення за зареєстрованою у відповідному порядку адресою її місця проживання і були одержані 15.04.2016 та 16.05.2016 відповідно (а.с. 16, 23), тому суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення, суд враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Разом з тим, вирішуючи питання про скасування судового рішення через значний проміжок часу, необхідно врахувати, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).
Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах “Світлана Науменко проти України”, “Трегубенко проти України”, “Рябих проти Росії”), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах “Праведна проти Росії”, “Желтяков проти України”, п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.
Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі “Пономарьов проти України” з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).
В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.
У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: “Салов проти України”, п.93, “Проценко проти України”, п.26, “Кравченко проти Росії”, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення “помилки, що має фундаментальне значення для судової системи” (рішення у справі “Сутяжник” проти Росії”, п.38).
Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку із цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».
Українське національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження заочного рішення до вищестоящого суду у разі відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про його перегляд.
Однак така свобода розсуду не може бути необмежена.
У кожному випадку слід встановити чи виправдовують причини втручання у принцип res judicata стосовно часу або підстав для такого втручання.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доводи, на які посилалася ОСОБА_2 в заяві про перегляд заочного рішення, не мають істотного значення для правильного вирішення справи по суті, а докази, які могли вплинути на розгляд справи, були відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для розірвання шлюбу на час подання цього позову, не вказують на суттєві порушення норм процесуального права, допущені судом при розгляді справи, а посилання на докази, датовані за період 2017-2021 років, є безпідставним, оскільки вони стосуються обставин щодо спільного проживання та відпочинку сторін, участі позивача у вихованні дітей, що мали місце після ухвалення оскарженого судового рішення і не можуть враховуватись апеляційним судом.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі не зазначила, чим спростовуються доводи позивача щодо неможливості збереження сім`ї, а лише посилається те, що її не повідомлено про розгляд справи за фактичним місцем проживання (без реєстрації).
Спір між нами виник з приводу особистих немайнових відносин, і відновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах СК України, скасування рішення суду через значний проміжок часу (більш ніж через п`ять років), без наміру відновлення сімейних відносин, порушує принцип правової визначеності, дестабілізує приватні відносини та може в подальшому суттєво вплинути на можливий спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, не відповідає положенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Неможливо змусити сторону зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Посилання представника ОСОБА_2 на підтримання шлюбних відносин між сторонами, їх спільне проживання, ведення спільного господарства після ухвалення оскарженого рішення суду до вересня 2021 року не мають суттєвого значення для вирішення цього спору і можуть бути предметом розгляду в разі виникнення спору щодо їх майнових прав.
Скасуванням заочного рішення про розірвання шлюбу, яке було чинним протягом п`яти років, порушується принцип правової визначеності, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 2-1931/10 (провадження № 61-45316св18) та від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012 (провадження № 61-14203св20) та у постанові у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року справа № 2-2164/06 (провадження № 61-1940св2).
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами, вони не впливають на законність оскаржуваного судового рішення і не свідчать про порушення цим судом норм матеріального та процесуального права.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Омельян Ігор Володимирович, залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2016 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        О. І. Чельник

                                                                               В. В. Черненко