ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  917/957/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Гогусь В. О.,

за участю представників:
позивача 1 - не з`явилися,
позивача 2 - не з`явилися,
позивача 3 - не з`явилися,
відповідача - не з`явилися,
прокуратури - Семенчука М. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 (колегія суддів: Гребенюк Н. В. - головуючий, Істоміна О. А., Радіонова О. О.) і рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2021 (суддя Погрібна С. В.) у справі

за позовом керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1) Полтавської обласної державної адміністрації, 2)  Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області, 3)  Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області
до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Дніпровський лиман"
про стягнення грошових коштів, розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У червні 2020 року керівник Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області (далі - Кобеляцька районна державна адміністрація), Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (далі - Світлогірська сільська рада) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного виробничо-комерційного підприємство "Дніпровський лиман" (далі - ПВКП "Дніпровський лиман") про:

1) стягнення з ПВКП "Дніпровський лиман" заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою водогосподарського призначення загальною площею 157,29 га в сумі 60097,19 грн на користь місцевого бюджету Світлогірської сільської ради;

2) розірвання договору оренди землі від 19.03.2009 № 110, укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ПВКП "Дніпровський лиман", зареєстрованого у Кобеляцькому відділі ДП "ЦДЗК" від 15.02.2010 (далі - договір оренди);

3) зобов`язання ПВКП "Дніпровський лиман" повернути земельну ділянку водогосподарського призначення загальною площею 157,29 га, розташовану на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району, кадастровий номер: 5321886400:00:001:0055, Полтавській обласній державній адміністрації шляхом підписання акта прийому-передачі земельної ділянки (далі - спірна земельна ділянка).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано систематичними порушеннями відповідачем умов договору оренди в частині своєчасного внесення орендної плати, що, на думку прокурора, суперечить інтересам держави, оскільки є причиною фінансових втрат бюджету у вигляді неотримання грошових коштів. 

2. Короткий зміст судових рішень 
2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.07.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021, у справі № 917/957/20 відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області, Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області ПВКП "Дніпровський лиман" про стягнення грошових коштів, розірвання договору оренди землі, повернення спірної земельної ділянки.

2.2. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій з урахуванням наявності доказів, які свідчать про сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за договором оренди землі, з посиланням на вимоги Земельного кодексу України та положення статті 651 Цивільного кодексу України, дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету Світлогірської сільської ради заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди в сумі 60097,19 грн, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, оскільки, за висновком судів, у цьому випадку прокурором не доведено наявності, поряд з істотним порушенням договору, реальної шкоди, завданої іншій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору. 

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду визнала безпідставними вимоги апеляційної скарги прокурора щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 60097,19  грн, оскільки, за висновком апеляційного господарського суду, в контексті наведеної правової норми предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати, на час пред`явлення позову або після відкриття провадження у справі, однак за умови, що на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань з відповідного предмета спору.

Водночас апеляційний господарський суд зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що прокурором під час розгляду справи у суді першої інстанції, у тому числі після надання відповідачем доказів здійснення сплати орендної плати, заявлені позовні вимоги підтримувались у повному обсязі, відповідачем позовні вимоги заперечувались, а визначених процесуальних дій, спрямованих на врегулювання спору в цій частині не здійснювалось, з огляду на що сама по собі сплата відповідачем заборгованості з орендної плати не може свідчити про те, що між сторонами справи на час вирішення її судом першої інстанції був відсутній спір у відповідній частині, а тому апеляційний суд зазначив, що немає визначених процесуальним законом підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення і закриття провадження у справі в цій частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суди, враховуючи, що звернення прокурора із позовом у цій справі зумовлене порушенням інтересів держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації як органу, що розпоряджається земельними ділянками для рибогосподарських потреб на території Полтавської області, Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області як орендодавця за договором оренди земельної ділянки для рибогосподарських потреб, Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області як органу, якому надходить плата за оренду земельної ділянки, а також беручи до уваги нездійснення цими органами відповідних дій щодо стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, дійшли висновку про наявність правових підстав для звернення прокурора з позовом за захистом інтересів держави.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги 

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 та рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.07.2021 у справі № 917/957/20, до Верховного Суду звернувся заступник керівника Харківської обласної прокуратури із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора про розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку Полтавській обласній державній адміністрації. Крім того, скаржник просить закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача 60097,19 грн.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заступник керівника Харківської обласної прокуратури зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, застосували положення статей 526, 610, 651 Цивільного кодексу України, статті 32 Закону України "Про оренду землі", статті 188 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 925/1074/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №  313/780/19, від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц, постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №  923/826/18, від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, від 10.01.2019 у справі №  904/3953/17, від 20.11.2019 у справі № 549/178/17, від 31.07.2020 у справі №  479/1073/18, від 17.08.2021 у справі № 923/410/20, від 10.02.2021 у справі №  923/1001/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17. 

Крім того, прокурор вважає, що апеляційний господарський суд порушив положення пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених положень процесуального законодавства, викладених у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 26.01.2021 у справі №  910/15374/19, від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, від 19.10.2021 у справі №  904/5506/18.

3.3. 21.02.2022 до Верховного Суду надійшов відзив ПВКП "Дніпровський лиман" на касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, поданий 21.02.2022 на електронну пошту Верховного Суду. Верховний Суд установив, що ухвалою Верховного Суду від 24.01.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 і рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2021 у справі №  917/957/20 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 14.02.2022. Проте ПВКП "Дніпровський лиман" подало відзив на касаційну скаргу 21.02.2022, тобто із пропуском встановленого строку. При цьому ПВКП "Дніпровський лиман" не просить поновити строк для подання відзиву на касаційну скаргу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що цей відзив має бути залишений без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 10.01.2006 ПВКП "Дніпровський лиман" звернулося до Кобеляцької районної державної адміністрації із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права користування земельною ділянкою площею 157,29 га на території Світлогірської сільської ради.

4.2. Розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області від 24.01.2006 № 68 надано дозвіл ПВКП "Дніпровський лиман" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права користування, встановлення та визначення меж земельної ділянки площею 157,29 га, розташованої за межами населених пунктів, на території Світлогірської сільської ради. Цільове призначення земельної ділянки - рибогосподарське виробництво. Визначено, що виготовлену технічну документацію слід подати в райдержадміністрацію для прийняття відповідного рішення.

4.3. Розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області від 03.09.2007 № 592 затверджено ПВКП "Дніпровський лиман" технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 157,29 га для ведення рибогосподарського господарства на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району.

4.4. 19.03.2009 між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ПВКП "Дніпровський лиман" укладено договір оренди земельної ділянки № 110, який 15.02.2010 зареєстровано у Кобеляцькому відділі ДП "ЦДЗК". Кадастровий номер земельної ділянки - 5321886400:00:001:0055.

4.5. За умовами цього договору оренди:

- орендарю передано в строкове платне користування строком на 49 років земельну ділянку площею 157,29 га, яка розташована за межам населених пунктів на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району для водогосподарського призначення (рибогосподарського виробництва); нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 824189,23 грн (пункти 2, 6 договору оренди);

- орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2,5 % на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 20604,73 грн на рік (пункт 7 договору оренди);

- орендна плата вноситься в рівних частинах щомісяця до 30 числа (пункт 9 договору оренди);

- розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, підтвердженого документами; в інших випадках, передбачених законом (пункт 10 договору оренди);

- дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 35 договору оренди).

4.6. Судами констатовано, що договір оренди підписаний представниками сторін, скріплений печатками юридичних осіб та зареєстрований у Кобеляцькому відділі ДП "ЦЗДК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.02.2010 № 041055700244.

4.7. Господарські суди установили, що 19.03.2009 між Кобеляцькою райдержадміністрацією та ПВКП "Дніпровський лиман" складено акт прийому-передачі земельної ділянки № 110.

4.8. 20.02.2015 листом № 285/10/1613 Кременчуцька об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області звернулась до Полтавської ОДА, в якому, посилаючись на положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", зазначила про необхідність збільшення орендної плати за договором оренди землі від 19.03.2009 № 110, укладеного між Кобеляцькою райдержадміністрацією та ПВКП "Дніпровський лиман". Також контролюючий податковий орган повідомив, що заборгованість орендаря зі сплати орендних платежів становить 20,7 тис. грн.

4.9. 27.04.2015 Полтавська обласна державна адміністрація направила ПВКП "Дніпровський лиман" лист № 1521/01-66, в якому рекомендувала привести договірні відносини у відповідність до Типового договору оренди водних об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2013 №  420.

4.10. 25.01.2016 Кременчуцька об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області листом № 114/10/1613 звернулась до Полтавської обласної державної адміністрації, в якій повідомила, що станом на 01.01.2016 заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 19.03.2009 № 110, укладеного між Кобеляцькою райдержадміністрацією та ПВКП "Дніпровський лиман", складає 38518,93 грн, у зв`язку з чим податковий орган пропонував розглянути питання щодо розірвання цього договору оренди.

4.11. 19.02.2020 Кобеляцькою місцевою прокуратурою Полтавської області направлено Світлогірській сільській раді Полтавської області лист № 31-2426вих-20, в якому повідомлено, що органом прокуратури вирішується питання щодо можливості застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави у земельній та бюджетній сфері в межах Кобеляцького району. За результатами опрацювання листа сільської ради від 16.01.2020 № 02-25/19 встановлено, що ПВКП "Дніпровський лиман" не виконуються умови договору оренди земельної ділянки від 19.03.2009 № 110 в частині сплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі, з огляду на що прокурор просив орган місцевого самоврядування надати всі наявні документи щодо підстав користування земельною ділянкою, розрахунок зі сплати орендної плати, суму фактично сплачених коштів, листування, відомості про розміщення споруд на земельній ділянці, а також про вжиті заходи Світлогірською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області щодо усунення зазначених порушень.

4.12. 19.02.2020 Кобеляцькою місцевою прокуратурою Полтавської області направлено Кобеляцькій районній Державній адміністрації Полтавської області лист № 31-2427вих-20, в якому повідомлено, що органом прокуратури вирішується питання щодо можливості застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави у земельній та бюджетній сфері в межах Кобеляцького району, з огляду на що прокурор просив надати всі наявні документи щодо підстав користування земельною ділянкою, відомості про розміщення споруд на вказаній ділянці.

4.13. 26.02.2020 листом №118/03.1-33 Кобеляцька районна державна адміністрація направила Кобеляцькій місцевій прокуратурі завірені копії розпоряджень голови райдержадміністрації від 24.01.2006 №68, від 03.09.2007 №592 та додатків до них, копію протоколу проведення засідання районної комісії з питань надання у власність та користування земельних ділянок від 30.07.2014 №2. Повідомлено, що згідно з актом прийому-передачі документів від 01.07.2016, складеного між Кобеляцькою райдержадміністрацією та Полтавською облдержадміністрацією, передано копію договору оренди від 19.03.2009 №1110 та додатків до нього, у зв`язку з чим відсутня можливість надання копії відповідного договору. Зазначено, що інформація щодо розміщення споруди (дамби) на вказаній земельній ділянці та документація стосовно споруди до районної державної адміністрації не надходила.

4.14. 22.04.2020 Світлогірська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області листом № 02-25/65 повідомила Кобеляцьку місцеву прокуратуру про відсутність документації щодо підстав користування земельною ділянкою площею 157,29 га з кадастровим номером 53218864:00:001:0055, а також про відсутність відомостей про кількість споруд на наведеній ділянці, наявність на неї відповідної документації, інформації щодо суми заборгованості з орендної плати і нарахованих податкових зобов`язань.

4.15. Судами констатовано, що 09.04.2020 Кобеляцькою місцевою прокуратурою Полтавської області розпочато досудове розслідування за №  42020171190000044 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України, а саме: упродовж 2018-2020 років посадовими особами Світлогірської сільської ради не вживалися заходи про стягнення заборгованості з ПКВП "Дніпровський лиман" з орендної плати за користування водним об`єктом, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5321886400:00:001:0055 площею 157,29 га, внаслідок чого заподіяно істотної шкоди інтересам громади.

4.16. 10.04.2020 листом № 31-4819вих-20 Кобеляцька місцева прокуратура Полтавської області звернулась до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому з огляду на початок досудового розслідування просила надати розрахунок зі сплати орендної плати ПВКП "Дніпровський лиман" за користування водним об`єктом, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5321886400:00:001:0055, площею 157,29 га за період з 2009 до 2020 року, в якому зазначити суму заборгованості з орендної плати, суму фактично сплачених коштів, а також зазначити дані щодо самостійно задекларованих платником зобов`язань, нарахованої пені за договором щодо несвоєчасної сплати орендної плати.

4.17. 17.04.2020 у відповіді № 14144/10/16-31-04-0328 на зазначений лист Головне управління ДПС у Полтавській області повідомило Кобеляцьку місцеву прокуратуру, що станом на 15.04.2020 за відповідачем обліковується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб в сумі 97723,76грн.

4.18. 04.05.2020 Кобеляцька місцева прокуратура Полтавської області звернулась до Головного управління ДФС у Полтавській області із запитом, в якому просила надати інформацію щодо суми заборгованості ПВКП "Дніпровський лиман" за договором оренди земельної ділянки від 19.03.2009 №  110 зі сплати орендної плати з юридичних осіб за використання земельної ділянки з кадастровим номером 5321886400:00:001:0055, площею 157,29 га, за період з 2017 року до травня 2020 року; розрахунок суми пені за несвоєчасне внесення орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 19.03.2009 № 110 за користування зазначеною земельною ділянкою з 2017 року до травня 2020 року; суму фактично сплачених коштів з орендної плати з юридичних осіб за використання ПВКП "Дніпровський лиман" земельної ділянки з кадастровим номером 5321886400:00:001:0055, площею 157,29 га, за період з 2017 року до травня 2020 року.

4.19. Суди установили, що 08.05.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області направлено Кобеляцькій місцевій прокуратурі лист № 16653/10/16-31-10-01-14, в якому повідомлено, що станом на 01.05.2020 обліковується заборгованість по орендній платі з юридичних осіб у сумі 97872,89 грн (з яких несплаченої пені - 12286,48 грн).

4.20. Згідно з розрахунком ГУ ДПС у Полтавській області від 22.05.2020 №  18326/10/16-31-10-01-14 та відповідно до декларацій, поданих ПВКП "Дніпровський лиман", станом на травень 2020 року за договором оренди земельної ділянки існувала заборгованість з орендної плати у сумі 60097,19 грн за період 2017-2020 роки, а саме: з червня 2017 року до листопада 2017 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2017 року 1717,09 грн, з січня 2018 року до листопада 2018 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2018 року 1717,09 грн, з січня 2019 року до листопада 2019 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2019 року 1717,09 грн, січень-лютий 2020 року по 1717,06 грн, квітень-травень 2020 року по 1717,06 грн.

4.21. Судами зазначено, що прокурор у позовній заяві наголошував про те, що внаслідок несплати ПВКП "Дніпровський лиман" орендної плати за користування земельною ділянкою в обсязі 2,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільським бюджетом Світлогірської сільської ради Кобеляцького району за 2017-2020 роки недоотримано коштів в сумі 60097,19 грн. Водночас відповідач зазначав, що ним здійснювались дії з метою затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та було подано позов до Полтавського окружного адміністративного суду до Кобеляцької районної ради Полтавської області та Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області про зобов`язання вчинити дії.

4.22. Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2008 у справі № 2а-10615/08 позов задоволено частково та зобов`язано вчинити певні дії по затвердженню технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Як стверджував відповідач, до цього часу рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивачем не прийняте.

4.23. Також судами зазначено, що ПВКП "Дніпровський лиман" наголошувало, що на орендованій земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності. Так, відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.02.2004 у справі № 8/54 затверджено мирову угоду від 05.02.2004, укладену між кредиторами ВАТ "Полтавська рибоводно-меліоративна станція" та ВАТ "Полтавська рибоводно-меліоративна станція", згідно з якою відповідачу передано у власність господарські будівлі та споруди за актом прийому-передачі. Згідно із зазначеними документами на площі майже 154 га знаходиться цілісний майновий комплекс будівель і споруд та комплекс гідротехнічних споруд, власником яких є відповідач.

4.24. При цьому господарські суди попередніх інстанцій установили, що право власності відповідача підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.09.2009 серії САС №462055, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2009 серії ССР №456084, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2009 серії ССР № 456086.

4.25. Поряд із цим господарські суди, розглядаючи цю справу по суті позовних вимог, констатували, що протягом серпня 2020 року - лютого 2021 року, тобто на час розгляду справи, відповідачем сплачено 61000,00 грн орендної плати, у зв`язку з чим заборгованість з орендної плати за період 2017-2020 роки відсутня, про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні доручення.

4.26. Прокурор посилаючись на неналежне виконання ПВКП "Дніпровський лиман" взятих на себе зобов`язань за договором оренди землі від 19.03.2009 №  110 в частині сплати орендних платежів як підстави для розірвання цього договору, а також наявності заборгованості зі сплати орендної плати за договором, звернувся до суду за захистом інтересів держави.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з огляду на таке. 

5.2. Предметом позову в цій справі є вимоги прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Кобеляцької районної державної адміністрації, Світлогірської сільської ради до ПВКП "Дніпровський лиман" про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою водогосподарського призначення, розірвання договору оренди землі від 19.03.2009 № 110 та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку водогосподарського призначення загальною площею 157,29 га Полтавській обласній державній адміністрації шляхом підписання акта прийому-передачі.

5.3. Підставою позовних вимог, на думку прокурора, є систематичне порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасного внесення орендної плати, що суперечить інтересам держави, оскільки є причиною фінансових втрат бюджету у вигляді неотримання грошових коштів.

5.4. Верховний Суд зазначає, що статтею 1 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічні положення викладено у частині 1 статті 93 Земельного кодексу України. 

5.5. Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

5.6. Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

5.7. Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" установлено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

5.8. Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

5.9. Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

5.10. Пунктом "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

5.11. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.12. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій з урахуванням наявності доказів, які свідчать про сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за договором оренди землі, а також з посиланням на норми Земельного кодексу України та положення статті 651 Цивільного кодексу України, дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету Світлогірської сільської ради заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди в сумі 60097,19 грн, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, оскільки, за висновком судів, в цьому випадку прокурором не доведено наявності поряд з істотним порушенням договору реальної шкоди, завданої другій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору. 

5.14. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури не погоджується із наведеними висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернувся із касаційною скаргою на судові рішення. Водночас заступник керівника Харківської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.15. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

5.16. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.17. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.18. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, застосували положення статей 526, 610, 651 Цивільного кодексу України, статті 32 Закону України "Про оренду землі", статті 188 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 925/1074/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 313/780/19, від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц, постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 20.11.2019 у справі № 549/178/17, від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18, від 17.08.2021 у справі № 923/410/20, від 10.02.2021 у справі № 923/1001/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17.

5.19. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 925/1074/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСК БудСервіс" про розірвання договору оренди землі від 20.12.2007 та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку міській раді у зв`язку з систематичною несплатою відповідачем орендної плати. 

У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, про те, що: "згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За змістом статті 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема пунктом "д" такою підставою визначено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Натомість, враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору (постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 № 6-1449цс17). Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона".

Водночас колегія суддів зазначає, що у справі № 925/1074/17 апеляційним господарським судом було встановлено, що сторона за договором оренди землі - Черкаська міська рада не вимагала розірвання останнього та повернення земельної ділянки, а заперечувала проти його розірвання, наголошуючи на можливості позбавлення того, на що міська рада розраховувала при укладенні цього договору, а отже і порушенні інтересів територіальної громади. Наведене свідчить про відмінність установлених фактичних обставин у справі  № 925/1074/17 та справі, що розглядається.

5.20. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки. 

У зазначеній постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, про те, що: "відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди". Скаржник зазначає, що подібний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №  313/780/19.

5.21. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до Приватного підприємства "Інда" про стягнення заборгованості з орендної плати, інфляційних втрат та 3% річних; розірвання договору оренди. 

У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, про те, що: "водночас, Верховний Суд зазначає, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться."

5.22. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про розірвання договору оренди землі.

У зазначеній постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень про те, що: "тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)".

5.23. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом керівника Каховської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі 1) Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та 2) Каховської районної державної адміністрації до Фермерського господарства "Асканія 1898" про розірвання договору оренди земельної ділянки та вилучення, повернення земельних ділянок.

У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень про те, що: "факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору". Скаржник зазначає, що подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №  912/1385/17, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 20.11.2019 у справі №  549/178/17, від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18, від 17.08.2021 у справі №  923/410/20.

5.24. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 923/1001/19, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області до Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське", Генічеської районної державної адміністрації про розірвання договору оренди достроково. 

У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень: "оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Як вірно встановлено судом першої інстанції, орендна плата відповідачем-1 вносилась з порушення пункту 11 Договору оренди, що підтверджується листом Генічеського управління Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 17.02.2020 №1653/9/21-22-52-04-Н про наявність у ПСП "Новогригорівське" станом на 01.02.2020 заборгованості за період жовтень-грудень 2019 року у сумі 188 922,13 грн. Верховний Суд зазначає, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться". Скаржник зазначає, що подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17.

5.25. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, наведені у пунктах 5.20 - 5.24 цієї постанови, констатує, що господарські суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку спірним правовідносинам, та установивши наявність доказів, які свідчать про сплату відповідачем під час розгляду справи заборгованості з орендної плати за договором оренди землі, дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. Суди, беручи до уваги необхідність урахування критеріїв, визначених вимогами Земельного кодексу України та положеннями статті 651 Цивільного кодексу України, зазначили, що в цьому випадку прокурором не доведено наявності поряд з істотним порушенням договору реальної шкоди, завданої другій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору. Проте такі висновки господарських судів попередніх інстанцій Верховний Суд вважає помилковими та такими що суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, з огляду на таке. 

5.26. Верховний Суд зазначає, що, розглядаючи цю справу по суті заявлених позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з розрахунком ГУ ДПС у Полтавській області від 22.05.2020 № 18326/10/16-31-10-01-14 та відповідно до декларацій, поданих ПВКП "Дніпровський лиман", станом на травень 2020 року за договором оренди земельної ділянки існує заборгованість з орендної плати у сумі 60097,19 грн за період 2017-2020 роки, а саме: з червня 2017 року до листопада 2017 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2017 року 1717,09 грн, з січня 2018 року до листопада 2018 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2018 року 1717,09 грн, з січня 2019 року до листопада 2019 року (включно) щомісячно по 1717,06 грн, у грудні 2019 року 1717,09 грн, січень-лютий 2020 року по 1717,06 грн, квітень-травень 2020 року по 1717,06 грн.

5.27. Верховний Суд констатує, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 10.02.2021 у справі №  923/1001/19, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, на які посилається скаржник у поданій касаційній скарзі. Отже, оскаржувані судові рішення є такими, що ухвалені без урахування висновків, які наводить скаржник.

5.28. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на положення абзацу 1 частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, яким установлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, оскільки умовами договору оренди та законодавством прямо передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, зокрема щодо своєчасного внесення орендної плати, то в цьому випадку факт систематичного невиконання такого обов`язку є самостійною підставою для розірвання договору оренди. 

5.29. Крім того, прокурор вважає, що апеляційний господарський суд порушив положення пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених положень процесуального законодавства, викладених у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 26.01.2021 у справі № 910/15374/19, від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, від 19.10.2021 у справі № 904/5506/18.

5.30. Водночас судова колегія апеляційного господарського суду визнала безпідставними вимоги апеляційної скарги прокурора щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 60097,19 грн, оскільки в контексті наведеної правової норми предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати, на час пред`явлення позову або після відкриття провадження у справі, однак за умови, що на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань з відповідного предмета спору.

5.31. Верховний Суд установив, що у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 904/5506/19 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано, про те, що: "згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті основними засадами судочинства, у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 26.01.2021 у справі № 910/15374/19, від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі N 456/647/18, від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20. Згідно з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у пункті 4.14 постанови від 26.06.2019 у справі №  13/51-04, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

5.32. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

5.33. Верховний Суд констатує, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. 

5.34. Установлені обставини цієї справи свідчать, що після відкриття провадження у справі виявилося неможливим здійснення розгляду справи в частині заявлених позовних вимог прокурора про стягнення заборгованості з орендної плати у зв`язку з припиненням існування предмета спору, а саме сплатою відповідачем суми боргу. Тому господарському суду першої інстанції слід було з`ясувати, чи не залишилося у сторін у зв`язку з цим неврегульованих питань в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, чого судом здійснено не було. Крім того, зміст оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду свідчить про те, що, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, перший заступник керівника Полтавської обласної прокуратури посилався, зокрема, на те, що місцевий господарський суд, з огляду на наявність доказів сплати відповідачем заборгованості зі сплати орендної плати, дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості орендної плати, оскільки судом першої інстанції провадження в частині вказаних позовних вимог підлягало закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору. Проте суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування відхилив зазначені доводи прокурора. 

5.35. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.36. У урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про неврахування господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень зазначених висновків, є обґрунтованими.

5.37. Частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.38. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що підтвердилися доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що під час нового розгляду цієї справи, місцевому господарському необхідно установити наявність/відсутність підстав для закриття провадження в частині стягнення заборгованості з орендної плати на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України та розглянути цю справу по суті позовних вимог з урахуванням правових висновків, на які посилається скаржник, та які взяті до уваги Верховним Судом під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі. 

5.39. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури належить задовольнити частково, судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 

6.3. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

6.4. Пунктами 1, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чи встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

6.5. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі слід скасувати, оскільки вони ухвалені з порушенням норм права, а справу № 917/957/20 передати на новий розгляд до місцевого господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення, з урахуванням викладеного в цій постанові.

7. Судові витрати

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 та рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2021 у справі № 917/957/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Н. О. Багай

Судді                                                                                           Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак