Справа № 308/10278/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

15.03.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , 

                                              в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 25.07.2021, о 09 год 55 хв, по вул. Станційній в м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW 5 Е39» н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, при цьому від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, позаяк на місці зупинки йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. На думку апелянта, сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи викликають сумніви, позаяк такі є неналежними. Так, протокол про адміністративне правопорушення, на думку апелянта, не слід брати до уваги, оскільки відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення відносно адреси проживання апелянта є недостовірними. Апелянт стверджує, що автомобіль, яким він керував, був безпідставно зупинений працівниками поліції. Останніми, окрім іншого, був порушений порядок проведення процедури огляду, у зв`язку з чим такий слід визнати недійсним. Зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення свідки не залучались.  ОСОБА_1  стверджує, що відеозапис також не слід брати до уваги, оскільки він не є безперервним, а складається з фрагментів, на яких відсутній момент відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу на те, що від керування транспортним засобом його відсторонено не було, що у сукупності з вищенаведеним свідчить про невідповідність дій поліцейських процедурі оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. На думку апелянта, працівниками поліції були порушені вимоги ст. 266 КУпАП, та приписи Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція). Зазначає, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, апелянт  самостійно звернувся до КНП «ЗОМЦПЗ МЗ», де пройшов огляд на стан сп`яніння, результат якого свідчить про те, що водій  ОСОБА_1  перебуває у тверезому стані.Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Геревича М. М., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак до суду вказані особи не з`явилися, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана ними апеляційна скарга. При цьому, відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Геревича М. М., також не надходило. На переконання апеляційного суду, неявка ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Геревича М. М., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП. 

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Апеляційний суд вважає, що вищевказані приписи закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 

Отже, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №108037, 25.07.2021, о 09 год 55 хв, по вул. Станційній в м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW 5 Е39» н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, при цьому від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 та надано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 . Своїми підписами водій ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо його особи внесені правильно.

З розписки ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи, убачається, що останній зобов`язується залишити належний йому транспортний засіб на місці зупинки автомобіля за адресою вул. Станційна, у місті Ужгороді (а. с. 2).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №796699 від 25.07.2021, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 4).

На відеозаписі, який міститься на DVD- диску зафіксовано момент відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. З відеозапису також убачається, що працівник поліції, за наявності у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак, цю пропозицію водій відхилив, посилаючись на брак часу. Окрім цього, з відеозапису убачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, 

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейська Охотська А. Р. була упереджена під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; що у неї були підстави для фальсифікації цих документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. 

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість працівниці поліції Охотської А. Р. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,- на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказана працівниця патрульної поліції діяла у межах наданих їй повноважень.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги таке.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, адже сукупність доказів, які містяться у матеріалах справи свідчать про зворотне. Так, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, який безперечно є належним доказом у справі, відеозаписом з нагрудної бодікамери працівниці поліції із місця події, який містяться на DVD - диску підтверджується, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейської пройти огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння конкретно в закладі охорони здоров`я, як це передбачено законом, категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Твердження апелянта про те, що поліцейські порушили вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції, не запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, апеляційний суд розцінює критично і вважає недоцільними з огляду на таке.

По-перше, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, навпаки, він повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

По-друге, апеляційним судом не встановлено жодних фактів недотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та порушення вищевказаної Інструкції, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими беззаперечними доказами, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу, мав зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук.

Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності засвідчують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що категорично не бажає проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, оскільки під час спілкуваннями з поліцейськими особисто зазначив, що на проходження огляду у медичному закладі у нього «немає часу» Тому, доводи апелянта про те, що він не вчиняв жодних дій на ухилення від проходження огляду, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє. 

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його твердження про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення для проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, як це передбачено Інструкцією. У контексті цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження вищевказаного огляду. 

При цьому, апеляційний суд вважає, що не знайшли свого підтвердження у тому числі доводи ОСОБА_1 про те, що від керування транспортним засобом його відсторонено не було, що свідчить про невідповідність дій поліцейських процедурі оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Вказані твердження спростовуються належними у матеріалах справи доказами, зокрема розпискою ОСОБА_1 , відповідно до якої він зобов`язується залишити належний йому транспортний засіб на місці зупинки автомобіля за адресою вул. Станційна, у місті Ужгороді.

Не бере до уваги апеляційний суд доводи ОСОБА_1 відносно того, що поліцейські безпідставно зупинили керований ним автомобіль, адже жодних правил дорожнього руху апелянт не порушував. У цій частині суд звертає увагу на те, що проходження особою на пропозицію поліцейського огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. При цьому, апеляційний суд вважає вказані твердження недоцільними з огляду на таке.

Так, постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №796699 від 25.07.2021, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Відповідно до постанови ОСОБА_1 , керуючи автомобілем при зміні напрямку руху, не увімкнув відповідний показчик повороту.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 ПДР, водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

При цьому, статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Вказаний перелік зокрема передбачає і причину зупинки, а саме: якщо водій порушив Правила дорожнього руху України. Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено, що водія ОСОБА_1 працівники поліції зупинили за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому доводи апелянта про безпідставність зупинки є недоцільними та спростовуються вищенаведеними доказами. 

Такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду є твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не слід брати до уваги, оскільки відомості, які містяться у процесуальному документі відносно адреси проживання  ОСОБА_1  є недостовірними. Відхиляючи вищевказані доводи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказаний протокол, який є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП,містить виклад суті вчиненого правопорушення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце та час вчинення адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за вказане правопорушення. Водночас, суд враховує і той факт, що присутній у суді першої інстанції під час розгляду справи представник ОСОБА_1 , адвокат Геревич М. М., не оскаржував питання щодо достовірності вказаної у протоколі адреси проживання ОСОБА_1 і апелянтом у підтвердження цих доводів не надано доказів про іншу адресу його проживання. 

З приводу тверджень ОСОБА_1 щодо того, що факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння повинен бути зафіксований у присутності двох свідків, апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими огляду на таке. 

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі неможливості застосування технічних засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. Тобто, законом передбачено можливість не залучати свідків до процедури проведення огляду на стан сп`яніння, якщо такий огляд фіксується з використанням спеціальних технічних засобів.

У цьому випадку технічні засоби відеозапису були застосовані, а тому присутність свідків при складанні протоколу не є обов`язковою.

При оцінці доданого ОСОБА_1 під час розгляду справи місцевим судом протоку медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 25.07.2021, відповідно до якого у ОСОБА_1 жодних ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, апеляційний суд вважає, що вказаний документ ніяк не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення. 

Відхиляючи доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції затвердженої спільним Наказом МВД та МОЗ від 09.11.2015 року №1413/27858 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. На переконання апеляційного суду, поліцейськими були дотримані вищевказані вимоги. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі - відмовився. Тому, жодні результати досліджень, надані апелянтом на підтвердження його невинуватості, - апеляційний суд не враховує, вважає їх такими, що не ставлять під сумніви законність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що наявний у матеріалах справи відеозапис не є безперервним, тому його не слід брати до уваги, є такими, що спрямовані на ухилення апелянта від адміністративної відповідальності, адже з дослідженого апеляційним судом відеоматеріалу убачається, що водій ОСОБА_1 , після зупинки та перевірки працівниками поліції транспортного засобу чітко вказав, що пропозицію поліцейського пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі він відхиляє, посилаючись на брак часу. На переконання апеляційного суду, така поведінка ОСОБА_1 свідчить лише про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності взагалі не мала наміру проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим працівниками поліції щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд констатує, що дані відеозапису та відеозапис є належними доказами у справі, тому доводи ОСОБА_1 у цій частині апеляційний суд відхиляє.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН