Постанова                    
Іменем України
16 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 456/1173/17
провадження № 61-878св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Лисовицька сільська рада Стрийського району Львівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Фазан+»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - заступник керівника Львівської обласної прокуратури
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, у складі судді Бораковського В. М., від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., від 03 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області, діючи в інтересах держави, з урахуванням поданих уточнень, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області (далі - Лисовицька сільрада), товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фазан+» про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування із володіння земельних ділянок у комунальну власність.
Позовна заява, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що рішенням сесії Лисовицької сільради від 11 листопада 2003 року № 89 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0, 6 га для ведення особистого селянського господарства (0, 4 га та 0, 2 га з кадастровими номерами 4625384000:02:001:0199 та 4625384000:03:002:0173 відповідно).
Тобто ОСОБА_1 одержав земельну ділянку згідно 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації.
14 квітня 2005 року ОСОБА_1 подарував земельну ділянку з кадастровим номером 4625384000:02:001:0199 ОСОБА_4 , чим реалізував свої повноваження власника землі. 
Однак, рішенням сесії Лисовицької сільради від 23 січня 2008 року № 533 затверджено технічну документацію по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю та вдруге передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0, 15 га такого ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 4625384000:03:002:0307.
В подальшому ОСОБА_1 здійснив поділ вказаної земельної ділянки зі зміною цільового призначення та земельну ділянку площею 0, 03 га з кадастровим номером 4625384000:03:002:0308 для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону, розташовану в 
с. Баня Лисовицька Стрийського району подарував ОСОБА_2 , а земельну ділянку площею 0, 12 га з кадастровим номером 4625384000:03:002:0310 для ведення особистого селянського господарства подарував ОСОБА_3 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у серпні 2017 року стали співзасновниками ТОВ «Фазан+» і внесли спірні земельні ділянки до статутного фонду цього товариства. 
Прокурор стверджував, що Лисовицька сільрада при прийнятті рішень щодо безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 15 га з кадастровим номером 4625384000:03:002:0307 порушила вимоги статті 116 ЗК України щодо передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом, один раз по кожному виду використання, надавши землю ОСОБА_1 двічі.
Остаточно сформулювавши позовні вимоги, прокурор просив суд:
-          визнати недійсним рішення сесії Лисовицької сільради № 520 
від 12 грудня 2007 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю ОСОБА_1 »;
-          визнати недійсним рішення сесії Лисовицької сільради № 533 
від 23 січня 2008 року «Про затвердження технічної документації та передачу земельних ділянок площею 0, 15 га у власність 
ОСОБА_1 » та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 463445 від 06 березня 2008 року, виданий на підставі зазначеного рішення;
-          визнати недійсним рішення сесії Лисовицької сільради від 18 червня 2008 року № 701 «Про затвердження проекту відведення по 
зміні цільового призначення та затвердження розрахунку 
втрати сільськогосподарського виробництва земельної ділянки 
ОСОБА_1 » та державний акт на право власності на земельну ділянку сер ЯД № 443110, виданий на підставі зазначеного рішення;
-          витребувати із володіння ТОВ «Фазан+» земельні ділянки, розташовані в с. Баня Лисовицька Стрийського району Львівської області, площею 0, 03 га кадастровий номер 4625384000:03:002:0308 та площею 0, 12 га кадастровий номер 4625384000:03:002:0310, в комунальну власність Лисовицької сільради, шляхом складання акту приймання-передачі.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області 
від 02 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства лише раз, про що отримав 06 березня 2008 року відповідний державний акт, а Лисовицька сільрада, як орган місцевого самоврядування, у комунальній власності якої перебувала спірна земельна ділянка, передала її ОСОБА_1 відповідно до визначеного порядку та в межах передбаченої норми, що діяли на час такої передачі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
В касаційній скарзі на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду
від 03 грудня 2020 року прокурор, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення у справі про задоволення вимог позову в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
15 січня 2021 року заступник керівника Львівської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу в справі № 456/1173/17 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 
2020 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У березні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а, від 13 березня 2019 року у справі № 542/1197/15-а, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі 
№ 607/5731/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 159/1264/16-ц, 
від 23 травня 2018 року у справі № 278/210/14-ц.
Також прокурор посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статей 317, 325, 328, 346 ЦК України у їх сукупності щодо спірних правовідносин.
Стверджує, що  ОСОБА_1 всупереч вимог статті 116 ЗК України протягом 2003-2008 років було безоплатно передано у приватну власність три земельні ділянки одного виду - для ведення особистого селянського господарства, одну з яких він відчужив ОСОБА_4 (площею 0, 4 га з кадастровим номером 4625384000:02:001:0199), друга перебуває у його власності (площею 0, 2 га з кадастровим номером 4625384000:03:002:0173), а третю він поділив та відчужив на користь своїх дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (площею 0, 03 га кадастровий номер 4625384000:03:002:0308 та площею 0, 12 га кадастровий номер 4625384000:03:002:0310 відповідно).
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням VІ-ї сесії IV демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 89 від 11 липня 2003 року ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 6 га для ведення особистого селянського господарства (0, 2 га в урочищі «Полянка», 0, 4 га в урочищі «Сойми»).
На підставі рішення VІ-ї сесії IV демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 89 від 11 липня 
2003 року 30 вересня 2004 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 128040.
За договором дарування, посвідченого 14 квітня 2005 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 885, право власності на земельну ділянку площею 0, 4 га, розташовану на території Лисовицької сільради Стрийського району Львівської області, належну ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 128040 від 30 вересня 2004 року перейшло до ОСОБА_4 .
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області 
від 31 травня 2007 року у справі № 2-1644/2007 скасовано рішення 6-ї сесії 
4-го демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району від 11 липня 2003 року № 89 в частині передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0, 6 га ОСОБА_1 та зобов`язано Лисовицьку сільську раду на черговому засіданні сесії розглянути питання про надання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка б знаходилася за межами прибережної захисної смуги річки Бережниця.
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області 
від 03 грудня 2007 року у справі № 2а-157/2007 визнано нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 128040 від 30 вересня 2004 року.
Рішенням Х-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 520 від 12 грудня 
2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю площею 0, 15 га для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням ХІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 533 від 23 січня 
2008 року затверджено технічну документацію по підготовці до видачі державних актів на право власності на землю площею 0, 15 га 
ОСОБА_1 та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 15 га для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням ХІІІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 701 від 18 червня
2008 року затверджено проект відведення по зміні цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (особистого селянського господарства) площею 0, 03 га для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону ОСОБА_1 , погоджено ОСОБА_1 таку зміну та видано йому державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0, 03 га для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону та 0, 12 га для ведення особистого селянського господарства.
На підставі рішення ХІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 533 від 23 січня 2008 року ОСОБА_1 06 березня 2008 року видано державний акт серії ЯД № 463445 на право власності на земельну ділянку площею 0, 15 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
На підставі рішення ХІІІ-ї сесії п`ятого демократичного скликання Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області № 701 
від 18 червня 2008 року ОСОБА_1 02 березня 2008 року видано державний акт серії ЯД № 443110 на право власності на земельну ділянку площею 0, 03 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування збірно-розбірного торгового павільйону.
За повідомленням Управління Держгеокадастру у Стрийському районі Львівської області у 2003 році ОСОБА_1 було передано у власність дві земельні ділянки з кадастровими номерами 4625384000:02:001:0199 та 4625384000:03:002:00173 та у 2008 році одну земельну ділянку з кадастровим номером 4625384000:03:002:0307 для ведення особистого селянського господарства.
В подальшому ОСОБА_1 за договорами дарування від 01 квітня 
2016 року земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер 4625384000:03:002:0310) відчужив на користь ОСОБА_3 , а земельну ділянку площею 0, 03 га (кадастровий номер 4625384000:03:002:0308) - на користь ОСОБА_2 .
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду 
від 27 березня 2018 року постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року у справі № 2-1644/2007 скасовано, а провадження у справі закрито.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2007 року у справі № 2а-157/2007 скасовано, а провадження у справі закрито.
Після пред`явлення позову прокурором з`ясувалось, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4625384000:03:002:0308 та 4625384000:03:002:0310 зареєстровано за ТОВ «Фазан+».
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом (-ами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 40 ЗК України (тут і надалі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
У статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої  влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється  шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної  приватизації, визначених цим Кодексом. 
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 га (пункт б) 
частини першої статті 121 ЗК України).
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позовні вимоги прокурор обґрунтував повторною безоплатною приватизацією земельних ділянок ОСОБА_1 по одному і тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, що заборонено частиною четвертою статті 116 ЗК України.
Встановивши, що судовими рішеннями у справах № 2-1644/2007 та 
№ 2а-157/2007, були скасовані рішення органу місцевого самоврядування щодо безоплатної передачі ОСОБА_1 у власність земельної 
ділянки загальною площею 0,6 га (0, 4 га та 0, 2 га) для ведення 
особистого селянського господарства з кадастровими номерами 4625384000:02:001:0199 та 4625384000:03:002:0173, і зобов`язано Лисовицьку сільську раду розглянути питання надання ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що з набранням законної сили зазначеними судовими рішення ОСОБА_1 набув статусу суб`єкта земельних відносин, наділеним правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ЗК України. Прийняття Лисовицькою сільською радою рішення щодо безоплатної передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки загальною площею загальною площею 0, 15 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 4625384000:03:002:0307, не свідчить про повторну приватизацію, а отже наведені прокурором підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 4 га з кадастровим номером 4625384000:02:001:0199 на користь ОСОБА_4 
в квітні 2005 року, тобто до ухвалення судових рішень у справах 
№ 2-1644/2007 та № 2а-157/2007 та набрання ними законної сили, не спростовує наведених висновків судів попередніх інстанцій.
Відомості про те, що постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року у справі № 2-1644/2007 та 
від 03 грудня 2007 року у справі № 2а-157/2007 не були виконані, до їх скасування апеляційним судом, в матеріалах справи відсутні.
Публічна кадастрова карта України не містить відомостей про земельні ділянки з кадастровими номерами 4625384000:02:001:0199 та 4625384000:03:002:0173.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 
2018 року у справі № 456/3004/18 відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2007 року у справі
№ 2-1644/07, з посилання на те, що після скасування державного акта про право власності серії ЯБ № 128040 на земельну ділянку за кадастровим №4625384000:03:002:0173, ОСОБА_1 в 2007 році було виділено ту саму земельну ділянку, але іншої конфігурації з кадастровим номером 4625384000:03:002:0307 та видано відповідний державний акт серії 
ЯД № 463445.
Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а, 
від 13 березня 2019 року у справі № 542/1197/15-а та постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 607/5731/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 159/1264/16-ц, від 23 травня 2018 року у справі 
№ 278/210/14-ц, на які посилався прокурор в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів по суті вирішення спору з підстав наведених прокурором. 
Доводи касаційної скарги, які направлені на необхідність переоцінки доказів у справі або встановлення нових обставин, виходять за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, в силу вимог статті 400 ЦПК України. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 13, 89, 263-264, 382 ЦПК України з`ясували обставини, які мали значення для вирішення справи в межах наведених прокурором підстав позову та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України оскаржені судові рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги прокурора, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом встановлено, що такі доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 
2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович