ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6869/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області та Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності;
-          зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області повторно розглянути заяву позивача від 06 квітня 2020 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження служби в органах МВС України (довідка МСЕК від 20.02.2018 АВ №0770730) відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-VII «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження порядку та умов призначення виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 54  950,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що пунктом 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі Порядок №850), визначено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, до яких спірна ситуація не відноситься. Позивач вважає, що пункт 4 Порядку №850, на який посилається відповідач, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності з втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. При цьому позивач стверджує, що Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що відмова у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги заснована на пункті 4 Порядку №850, у якому вказано, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Відповідач зазначає, що оскільки з дати первинного встановлення інвалідності (ІІ група) до дати повторного огляду, за результатом якого встановлено інвалідність вищої групи (І група), пройшло більше 2 років, підстави для призначення та виплати позивачеві допомоги відсутні.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що він має гарантоване законами України та Конституцією України право на отримання одноразової допомоги. Наголошує, що коли позивачу було первинно встановлено ІІ групу інвалідності він не отримував виплату одноразової допомоги, тому застосування обмежень визначених пунктом 4 Порядку №850 в даному випадку не підлягають застосуванню.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для касування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, брав участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та за наказом Головного управління МВС України у Київській області від 11.10.1999 №128о/с звільнений через хворобу з посади старшого дільничного інспектора міліції Білоцерківського районного відділу, з 19.10.1999.
Піл час огляду 23.04.1999 обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією позивачеві було встановлено з 28.01.1999 інвалідність ІІ групи. Причина інвалідності «пов`язана з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС». Позивачеві визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 70%. Даний факт підтверджується довідкою серії КИО-І №101601.
24.01.2005 ступень втрати професійної працездатності позивача був підвищений до 80%, про що свідчить довідка серії КИО-І №232953.
20.02.2018 при повторному огляді позивачеві було встановлено І групу інвалідності зі 100% втрати працездатності, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії АВ №0770730.
За результатом розгляду звернення позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Київській області листом від 04.05.2020 №29/Б-300; 29/Б-320 відмовила позивачеві у задоволенні його заяви.
Відмова мотивована посиланням на пункт 4 Порядку №850, згідно з яким якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відповідач вважає, що оскільки з дати первинного огляду МСЕК до моменту повторного огляду пройшло більше двох років позивач позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини шостої статті 23 Закону Україну «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
02.07.2015 прийнято Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
На виконання пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 13.02.2015 №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 850, що набрав чинності з 31.10.2015.
Пунктом 1 Порядку № 850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому, розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності (250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи).
Разом з цим, відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
При цьому, право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.
Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зав`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
Разом із тим, в даному випадку спірним питання є первинне отримання одноразової грошової допомоги, а не відповідної грошової різниці в результаті зміни групи інвалідності.
Позивач вказує, та не заперечується відповідачем, що при встановленні йому ІІІ групи інвалідності одноразова грошова допомогу йому виплачена не була.
Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п.4 Порядку №850.
Вказано норма цього Порядку не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.
Також даний пункт не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п.14 Порядку №850, і така підставу на яку посилається відповідача в даному переліку відсутня.
Відповідач не навів, визначених у пункті 14 Порядку № 850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності відповідно до Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження порядку та умов призначення виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».
При цьому, нарахування та виплата одноразової грошової допомоги, а також визначення її розміру віднесено до дискреційних повноважень відповідачів, тому позовна вимога про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 54950,00 грн є передчасною.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 квітня 2020 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження служби в органах МВС України (довідка МСЕК від 20.02.2018 АВ №0770730) відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-VII «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження порядку та умов призначення виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням висновків суду.
В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 17.01.2022.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Л.В. Бєлова