ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       25 січня 2022 року                м. Чернівці                Справа № 727/6397/20

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар: Паучек І.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата складання повного тексту рішення 27 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником квартири по АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та постійно проживають вона, її чоловік ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 . Вказана квартира розташована на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку.
Власником квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які знаходяться на четвертому поверсі над її квартирою, є відповідачка ОСОБА_2 .
В період з 09.11.2019 року по 03.03.2020 року відбувалися систематичні затоплення приміщення її квартири, про що складалися акти.
Позивач неодноразово зверталася до відповідачки про відшкодування в добровільному порядку шкоди у зв`язку із затопленнями квартири, однак остання шкоду не відшкодувала, у зв`язку з чим 13.03.2020 року ОСОБА_1 уклала договір з СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» з метою проведення будівельно-технічної експертизи. 
Відповідно до висновку від 23.03.2020 року вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири позивача для усунення наслідків її залиття, станом на час проведення дослідження, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерного 
Провадження №22-ц/822/40/22
програмного забезпечення - програмного комплексу ІВК (1.914.0222), що відповідає ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, становить 17153,22 грн, в тому числі ПДВ 2858,87 грн.
Також вважала, що внаслідок дій відповідачки їй завдано моральну шкоду в сумі 10 000 грн, яка полягає в тому, що вона працює лікарем-терапевтом вищої категорії зі стажем роботи понад 28 років. Нею щоденно здійснюється прийом громадян в приміщенні поліклініки, а в деяких випадках шляхом виїзду по місцю проживання громадян. Після закінчення робочого часу, замість відпочинку, вона змушена здійснювати дії по прибиранню наслідків затоплення, проводити сушку речей, чим порушено її соціально-побутовий спосіб життя та позбавлено можливості належним чином користуватися житлом.
Крім іншого, їй було зіпсовано 12.12.2019 року день народження, Новий рік, Різдво та інші державні свята, у зв`язку з чим вона постійно перебуває в затяжній психологічній депресивній ситуації, оскільки не може використовувати своє житло в спокійному режимі.
На підставі наведеного просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в сумі 17153,22 грн, моральну шкоду в сумі 10 000 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 2520 грн й понесені судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 14 294,35 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн, а всього 16294,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи в сумі 2 520 грн та судовий збір у сумі 1 121,04 грн.
Зайво сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн повернуто ОСОБА_1 . Рішення суду в цій частині для виконання надіслати відповідному органу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає його таким, що не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вказує, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому належними відповідачами у справі мали бути обоє співвласників.
Наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б надали суду можливість суду дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_2 протиправної поведінки по відношенню до майна позивача, вини у заподіянні майнової шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою.
Зазначає, що пошкодження каналізаційної труби ванної кімнати, яка вмонтована у стіну, відбулось внаслідок обставин, які не залежали від її волі та не були наслідком її дій.
Крім іншого, стверджує, в обґрунтування часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції не наводить доказів, які б в своїй сукупності надавали йому можливість прийти до висновку про заподіяння позивачці моральної шкоди, її розміру та глибини душевних страждань.
Також зазначає, що судом не вирішено питання про заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою суду від 14.08.2020 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою, безпідставною і націлена на уникнення ОСОБА_2 відповідальності за завдану шкоду.
Вказує, що відповідачем визначено особу, яка фактично користується, утримує та експлуатує квартиру, а хто такий ОСОБА_5 - позивачу не відомо.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що причиною залиття квартири позивачки стало пошкодження труби, вмонтованої в стіну ванної кімнати квартири відповідачки, тому вважав, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути майнову шкоду в сумі 14294,35 грн. При визначенні майнової шкоди суд враховав те, що на даний час позивачкою не проводились ремонтні роботи в квартирі по усуненню наслідків залиття, що підтвердив представник позивачки в судовому засіданні, а тому відсутні підстави для стягнення ПДВ в сумі 2858,87 грн, оскільки суду не відомо, чи позивачка для ремонту своєї квартири буде звертатися до будівельної фірми, яка сплачує ПДВ, чи до приватних майстрів, які його не сплачують.
Також, суд вважав, що з відповідачки та користь позивачки необхідно стягнути витрати за проведення експертизи в сумі 2520 грн, що підтверджені рахунком №36 від 13.03.2020 року.
Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходив з того, що з вини відповідачки ОСОБА_2 відбулось затоплення квартири позивачки, внаслідок чого позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що порушився її звичний спосіб життя, внаслідок відпочинку після роботи, вона змушена була здійснювати дії по прибиранню наслідків затоплення, які відбувались систематично, вона перебувала в затяжній психологічній депресивній ситуації, що призвело до погіршення її психологічного стану.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за обставин відсутності у справі в якості відповідачів усіх осіб, за яких слід встановлювати наявність підстав для стягнення заявлених сум, що є порушенням норм процесуального права, отже вимогам закону не відповідає.
Так, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.16).
Квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.87). Вказана обставина була відома стороні позивача, що спростовує доводи у відзиві про їх необізнаність з особою ОСОБА_5 .
В період з 09.11.2019 року по 03.03.2020 року квартиру позивачки було неодноразово затоплено.
З актів, які складені 09.11.2019 року, 12.12.2019 року, 15.12.2019 року, 07.01.2020 року, 18.01.2020 року, 29.01.2020 року, 02.03.2020 року, 03.03.2020 року вбачається, що в квартирі позивачки намокла стеля, по швам підтікає вода з потраплянням води на електропровідну мережу, намокли стіни та паркет, водою залито диван, килим, комп`ютер, хатні речі. Після замокання кімнати, перебування там із-за вологості і запаху вапна неможливе (а.с.25-28/зворот).
Як вбачається з акту від 24.08.2020 року сантехніком ОСОБА_7 обстежено всі комунікації в квартирі відповідачки, протікання не виявлено та акту від 31.12.2019 року при огляді квартири відповідачки не встановлено протікання води та водо-каналізаційних мереж в ванній кімнаті (а.с.89-90).
Згідно з довідкою ТОВ НВП «Евріка» №150 від 27.11.2019 року при обстеженні квартири АДРЕСА_1 виявлено протікання на стелі водопровідної каналізації з квартири АДРЕСА_3 поверхом вище під час користування душовою кабіною чи умивальником у ванній кімнаті. Для вияснення причин затоплення співробітниками ТОВ НВП «Евріка» було проведено експеримент щодо включення води в душовій кабіні і в умивальнику квартири АДРЕСА_3 , після чого в квартирі АДРЕСА_1 зі стелі в кімнаті почала капати вода. Після відключення подачі води у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_3 , залиття стелі в квартирі АДРЕСА_1 з часом припинилось. Водопровід та каналізаційна мережа сховані під облицювальною плиткою в стіні та підлозі ванної кімнати квартири АДРЕСА_3 та не є видимими зовні. За попереднім висновком протікає каналізація, яка схована в підлогу та стіну ванної кімнати АДРЕСА_3 . Для остаточного висновку є необхідність розкрити схований каналізаційний трубопровід у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_3 (а.с.120).
Відповідно до акту від 23.02.2021 року та фототаблицею до нього, з метою встановлення причини залиття стіни в квартирі АДРЕСА_1 , здійснено часткове розбирання стіни приміщення ванної кімнати квартири АДРЕСА_3 . Виявлено пошкодження труби вмонтованої в стіну ванної кімнати в квартирі АДРЕСА_3 , з якої просочувалась вода. Пошкоджену частину труби замінено на нову, водопостачання у ванній кімнаті відновлено (а.с.137-141).
Згідно з висновком №188 будівельно-технічної експертизи від 23.03.2020 року вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 для усунення наслідків її залиття, станом на час проведення дослідження, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерного програмного забезпечення - програмного комплексу ІВК (1.914.0222), що відповідає ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, становить 17153,22 грн., в тому числі ПДВ 2858,87 грн (а.с.33-37).
Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Відповідно до ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Він не може використовувати своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України).
Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
В силу ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання громадянином належної йому квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
За обставинами справи саме позивачем надано суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_2 є власником квартири по АДРЕСА_7 (а.с.63-64).
Таким чином, колегія суддів констатує, що на час розгляду справи як позивачу, так і суду було відомо, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності (а.с.87).
Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.
Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.
Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій ст.51 ЦПК України, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Тобто, з урахуванням того, що квартира в мережах якої наявні пошкодження та відбулося витікання води, належить двом особам, то і з`ясування вини заподіювача (заподіювачів) та розміру відшкодування мало відбуватися із залученням до справи за клопотанням позивача усіх співвласників квартири.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через пред`явлення позову до не всіх відповідачів.
За таких обставин, є недоцільним надання оцінки усім доводам як апеляційної скарги, так і позовної заяви щодо вірності встановлення обставин та оцінених судом першої інстанції доказів, застосування норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, оскільки, за протилежного, результати розгляду впливають на права не залучених до участі у справі осіб.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача(ів), тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.
У відповідності до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до положень ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України з позивачки на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1268,70 грн (а.с.166).
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1268,70 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                І.Н. Лисак

Судді:                                                        І.М. Литвинюк

                                                                       І.Б. Перепелюк