П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року                                                                          місто  Київ
                                                                                                            справа № 361/882/20
                                                                                           провадження №22-ц/824/11896/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1    
відповідач -  ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112», 
на  рішення Броварського  міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Петришин Н.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельний загін № 112» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-        
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заробітної плати.
Позов обґрунтовано тим, що  він   з 11 липня 2006 року працював у відповідача на посаді електрика 5 розряду по строковому договору, з якої був звільнений за угодою сторін, відповідно до п.1  ст.36 КЗпП України на підставі наказу № 117-К від 29 вересня 2017 року.
Позивач не отримував нараховану заробітну плату за період з січня 2011 року по вересень 2017 року, що разом становить 86227,87 грн.
При звільненні з роботи відповідач не провів з ним повного розрахунку.
Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст.ст.  47, 115, 116 КЗпП України позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Броварського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 86227 грн.87 коп.
Не погоджуючись з таким  рішенням, відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» подав апеляційну скаргу, в який  просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 33834,57 грн. та розділити судові витрати між сторонами (пропорційно стягнутій сумі).  ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи,  суд при прийнятті рішення порушив норми матеріального права, зокрема ст.1 Закону України "Про оплату праці», ст.94 КЗпП України, та норми процесуального права (ст.ст.77, 78,79, 80, 81, 83, 89 ЦПК України)  Зокрема, посилається на те, що висновок суду перешої інстанції про те, що відповідач не надав суду належних доказів про спростування аргументів позивача не відповідає обставинам справи, оскільки  відповідач 19 квітня 2021 року направило до суду клопотання № 132 від 19 квітня 2021 року про приєднання доказів, в якому крім деталізованої довідки про заборгованість № б/н від 18 травня 2020 року (в яких вказуються і суми здійснених виплат) були додані розрахункові листи позивача за період 2012-2017 р.р., які і підтверджують правильність нарахувань ОСОБА_1 в сумі 33834,57 грн. Але суд не взяв до уваги довідку відповідача разом із розрахунковими листами і безпідставно стягнув 86227,87 грн.
Крім того, зазначає про те, що відомості сформовані на підставі звітності Пенсійного фонду України,  які були використані позивачем для розрахунку заборгованості по заробітній платі,  не можуть бути належними та допустимими доказами нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.  Розрахунок позивача на суму 86227,87 грн. є необґрунтованим, оскільки він не відображає виплат, які були здійснені відповідачем протягом спірного періоду, а отже призводить до стягнення з відповідача коштів, які вже були ним сплачені в 2011-2021 роках.
Також зазначає про те, що незважаючи на клопотання відповідача № 131 від 19 квітня 2021 року про відкладення розгляду справи, суд розглянув  її і прийняв рішення у відсутність відповідача, чим позбавив останнього можливості заперечувати в судовому засіданні проти позиції позивача, оскільки заборгованість за 2011-2021 роки, яку позивач безпідставно включив у свій розрахунок вже була виплачена. Тобто, фактично суд безпідставно стягнув з відповідача кошти в сумі 52493,30 грн., не дослідивши при цьому суми фактичних виплат, які здійснювалися відповідачем за спірний період і які позивача не відобразив у своєму розрахунку від 20 жовтня 2020 року на суму 86227,87 грн.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від  17 серпня  2021 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом установлено, що  11 липня  2006 року позивач прийнятий на посаду електрика 5 розряду до дочірнього підприємства ПАТ «Мостобуд» Мостобудівельного загону  № 112 на підставі наказу № 234-к від 11 липня 2006 року.
29 квітня 2010 року ДП ВАТ «Мостобуд» Мостозагін № 112 перейменоване в ДП  ПАТ «Мостобуд» Мостозагін № 112 на підставі наказу № 75/1-к від 29 квітня 2010 року.
25 травня 2011 року ДП ПАТ «Мостобуд»  Мостозагін № 112 реорганізоване  шляхом перетворення в ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на підставі наказу № 660п від 25 травня 2011 року.
30 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 117-к від 29 вересня 2017 року.
Згідно довідки № 410 від 21 травня 2020 року про заборгованість  заробітної плати станом на 21 травня 2020 року наданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» загальна сума заборгованості перед ОСОБА_1 складає 33834 грн.57 коп.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», наданої ОСОБА_1 , станом на 20 жовтня 2020 року, у період з січня 2011 року по вересень 2017 року загальна сума складає 86327,87 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 86327,87 грн. є доведеними та обґрунтованими. 
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України  визначено, що кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода маж працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства,  установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується  працівникам регулярно в робочі у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після  пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен посьмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Встановивши, що  відповідач протягом січня 2011 року - вересень 2017 року не виплачував позивачу заробітну плату і при звільненні позивача з роботи 30 вересня 2017 року  не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, колегія суддів погоджується з  розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 86327,87 грн.
Розрахунок заборгованості по заробітній платі, з яким погодився суд першої інстанції, проведений позивачем, при цьому, у розрахунку позивачем зазначені суми заробітної млати, які  відображені як нарахована заробітна плата у  довідці форми ОК-5  Пенсійного фонду України (а.с.73-77).  Саме відповідач мав довести факт виплати  заробітної плати позивачу у спірний період .
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у період січня 2011 року  по 30 вересня 2017 року  відповідач виплачував позивачу заробітну плату, представником відповідача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду  не надано. Зокрема, відповідачем не надано  розрахунково- платіжні відомості чи інші розрахункові документи на підтвердження отримання заробітної плати позивачем.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги  направлені відповідачем на підтвердження факту виплату позивачеві заробітної плати документи, а саме  довідку про заборгованість заробітної плати ОСОБА_1   станом на 18 травня 2020 року  та розрахункові листи,  суд не приймає до уваги.
Як убачається з матеріалів справи суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 21 квітня 2021 року, відмовив   у задоволенні клопотання відповідач  про  приєднання доказів, а саме довідки та розрахункових листів, з тих підстав, що відповідачем був порушений порядок їх надання, а саме ці докази  відповідач не направив іншим учасникам справи. Таке процесуальне рішення суду першої інстанції  відповідає  вимогам ст.83 ЦПК України.
Крім того,  апеляційний суд  вважає, що клопотання відповідача, викладене в апеляційний скарзі, про  приєднання до матеріалів справи нових доказів, а саме деталізованої довідки  від 18 травня 2020 року  щодо заборгованості по заробітній платі позивача, розрахункових листів  та платіжних відомостей, не підлягає задоволенню, оскільки  відповідачем  не надано доказів  на підтвердження неможливості  подання цих доказів до суду  першої інстанції.
Відсутність представника відповідача у останньому судовому засіданні у суді першої інстанції не   може бути визнана поважною причиною не подання   доказів, оскільки за загальним правилом  відповідач  повинен надати докази разом з поданням відзиву,  до відзиву, датованому 25 травня 2020 року, таких доказів відповідачем не надано.
Крім того, слід зазначити, що   справа в суді першої інстанції до розгляду призначалася на  26 травня 2020 року, 16 липня 2020 року, 6 жовтня 2020 року, 26 грудня 2020 року 8 лютого 2021 року, на 21 квітня 2021 року, і за цей час представником відповідача  подано п`ять клопотань про відкладення розгляду справи.  Таким чином,  неявка представника відповідача в судове засідання, в якому було ухвалено рішення, не може бути  визнана поважною причиною не подання до суду першої інстанції доказів, які останній просить приєднати на стадії апеляційного розгляду.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» залишити без задоволення.
Рішення Броварського  районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                  А.М. Стрижеус