Ухвала 
 
22 грудня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 640/16818/18
провадження № 61-11472св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа за первісним та зустрічним позовами - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
треті особи за зустрічним позовом:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Сунцова Володимира Васильовича про відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - Департамент служб у справах дітей), про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з 12 жовтня 2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 червня 2016 року. Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 , яка хоча й зареєстрована за місцем проживання відповідача, однак фактично мешкає разом з нею. Між сторонами постійно виникають конфлікти щодо місця проживання дитини, яку ОСОБА_2 неодноразово забирав від неї силою, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатися до поліції. Вважає себе чуйною, відповідальною, спокійною, врівноваженою, добропорядною та люблячою матір`ю. Проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з нею повністю відповідатиме інтересам дитини, оскільки вона не зловживає спиртними напоями, не палить, має можливість забезпечити дочку належними умовами проживання та повною мірою займатися її вихованням і розвитком. Відповідач відноситься до своїх батьківських обов`язків халатно, аліменти на дитину сплачує нерегулярно, не приймає участі у додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням та розвитком дочки. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, у листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент служб у справах дітей, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована за місцем його проживання у квартирі АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі, яка складається з трьох жилих кімнат, з дня свого народження по 14 березня 2016 року дитина мешкала з ним, матір`ю та його батьками (дідом та бабою). Наразі дочка проживає без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_1 , бабою ОСОБА_7 та дідом ОСОБА_8 (батьками відповідача) в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , тобто у значно гірших житлово-побутових умовах. При цьому, переїхавши до своїх батьків, відповідач стала створювати для нього перешкоди у спілкуванні з дитиною, що спонукало його звернутися до суду. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2016 року у справі № 641/6141/16-ц зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою; визначено спосіб його участі у вихованні дитини, а саме: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10 до 18 години у присутності матері. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онукою ОСОБА_5 . Через постійне перебування на роботі відповідач приділяє недостатньо уваги дочці, а її родичі не здатні забезпечити правильне утримання й догляд за дитиною. За місцем його проживання для дочки відведена окрема кімната з належними санітарно-гігієнічними умовами. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2020 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2020 року скасовано. Первісний позов задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зустрічний позов залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У липні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сунцов В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2020 року залишити в силі. 
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сунцова В. В. задоволено. Постанову Харківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року скасовано, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2020 року залишено в силі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 410 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.
 
Короткий зміст та доводи клопотання про відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції.
 
03 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді касаційної інстанції, в якій представник ОСОБА_2  - адвокат Сунцов В. В. просить стягнути з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку з вивченням адвокатом Сунцовим В. В. наданих клієнтом документів щодо предмета спору, підготовкою касаційної скарги та відповіді на відзив ОСОБА_1  на касаційну скаргу, ОСОБА_2 поніс витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10 000 грн, що підтверджується розрахунком вартості наданої клієнту правничої допомоги від 30 жовтня 2021 року, актом від 30 жовтня 2021 року про приймання-передачу фактично наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 22 січня 2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 30 жовтня 2021 року № 30/10-21, доданими до клопотання. 
 
Позиція та висновки Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
 
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
 
Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
 
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
 
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
 
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
В постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені(див. постанову Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18).
 
Сторона у справі має право подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу до прийняття касаційною інстанцією постанови по суті справи(див. додаткову постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 911/1803/17).
 
З матеріалів справи вбачається, що ні в касаційній скарзі, ні у відповіді на відзив ОСОБА_1  на касаційну скаргу представник ОСОБА_2  - адвокат Сунцов В. В. не наводив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції. 
 
Водночас саме у клопотанні, яке була одержане Верховним Судом 03 грудня 2021 року, тобто після прийняття ним постанови від 01 грудня 2021 року за результатами розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_2  - адвоката Сунцова В. В., названий адвокат вперше просив здійснити відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятої-сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третій-п`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
 
В додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.
 
Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18). 
 
В разі, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі за результатами розгляду касаційної скарги, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність поданої заяви (клопотання) до прийняття судом касаційної інстанції постанови у справі (див. ухвалу Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі № 918/560/16).
 
Таким чином, оскільки представник ОСОБА_2  - адвокат Сунцов В. В. не подавав до суду касаційної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, а його клопотання про стягнення таких витрат надійшло до Верховного Суду вже після ухвалення постанови у справі за результатами розгляду поданої названим адвокатом касаційної скарги, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні судових витрат, про які йдеться у вищезгаданому клопотанні.
 
Верховний Суд зауважує, що в даному випадку саме сторона позивача за зустрічним позовом, яка не зазначила в касаційній скарзі про її намір стягнути з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу та не надала попередній (орієнтовний) розрахунок суми цих витрат, які вона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, а в подальшому також несвоєчасно подала клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, - несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а саме, що таке клопотання не було вчасно отримане Верховним Судом та, відповідно, не розглянуте ним в день винесення постанови за результатами розгляду поданої цією стороною касаційної скарги.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2  - адвоката Сунцова В. В. про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2  - адвоката Сунцова Володимира Васильовича про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська   	
Судді:	В. М. Ігнатенко   	
 	С. О. Карпенко  	
 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук