справа № 361/511/21                                               головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/3518/2022          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
07 лютого 2022 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
        Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц.,Яворського М.А.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 24 вересня 2019 року у  розмірі 193 851 грн. 29 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 24 вересня 2019 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на положення ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16 грудня 2020 року має заборгованість у розмірі 193 851 грн. 29 коп.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 вересня 2019 року у загальному розмірі 175 270 грн. 63 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви між кредитором та позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. 24 вересня 2019 року на карту відповідача було встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000 грн., який в подальшому був збільшений до 200 000 грн. З виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а, отже, й отримував кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки також вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. 24 вересня 2019 року відповідачем було також підписано паспорт споживчого кредиту, тобто, сторони при укладенні кредитного договору належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки. Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, що містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №355/1091/17. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості по кредиту. Також, позивач просить суд звернути увагу на висновки, викладені в постанові Верхового Суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено,що 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.29).
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 24 вересня 2019 року складає 193 851 грн. 29 коп., з яких: 175 270 грн. 63 коп. - заборгованість за кредитом, 8 052 грн. 42 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 10 528 грн. 24 коп. грн. - заборгованість  за  простроченими відсотками (а.с.6-12).
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з номерами виданих ОСОБА_1 кредитних карток, паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Тарифів банку, виписку за договором станом на 17 грудня 2020 року. 
В анкеті-заяві не зазначено розмір кредитного ліміту та яку картку отримав ОСОБА_1 .
Разом з тим, суду було надано виписку по рахунку, яка є доказом підтвердження заборгованості та її розміру.
Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.
АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.
З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 24 вересня 2019 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.
У той же час, до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив паспорт споживчого кредиту, вказуючи, що суд повинен прийняти його до уваги, враховуючи висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.   
Паспорт споживчого кредитування був підписаний ОСОБА_1 24 вересня 2019 року, тобто, у день підписання відповідачем заяви.
Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, а також паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.
Відмовляючи у стягненні відсотків, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (а.с.30-33). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по відсотках нарахована позивачем на підставі паспорту споживчого кредиту. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не врахував те, що сторонами було погоджено, зокрема, процентну ставку, її розмір і порядок нарахування, а, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.
АТ КБ «Приватбанк» надано докази погодження між сторонами розміру відсотків. ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи судом, отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою. Проте, відзив на апеляційну скаргу не подав.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у стягненні відсотків не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті вимог позивача.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 4 361 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, сплачений ним судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити. 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 8 052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні, 42 копійки, заборгованість за  простроченими відсотками у розмірі 10 528 (десять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень, 24 копійки та судовий збір у розмірі 4 361 (чотири тисячі триста шістдесят одна) гривня, 65 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Судді                                                                                    Фінагеєв В.О.
 
                                                                                    Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                             Яворський М.А.