ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 364/578/21                                                                                Суддя першої інстанції: Ткаченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Володарського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, в якому просив: 
          - визнати протиправною та скасувати постанову від 26.06.2021 року серії ДП 18 № 484875 про накладення адміністративного стягнення, винесену поліцейським взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП Степанюк А.П., відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 122 КУпАП в накладене на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач  - Департамент патрульної поліції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
17 січня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх3 2305, від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що враховуючи наявність у приладу TruCam допустимої похибки у 2 км/год, інспекторі повинні були врахувати її та не мали права штрафувати за перевищення швидкості за ч.4 ст. 122 КУпАП, оскільки саме ця похибка могла вплинути на результат по критерію від 50 км/год. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.9 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови. 
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з постанови серії ДП 18 № 484875, 26 червня 2021 року ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 по трасі сполученням Київ-Одеса та був притягнутий поліцейським Степанюк А.П. до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.9 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 51 км/год та рухався зі швидкістю 101 км/год. 
Позивач, вважаючи винесену постанову про адміністративне правопорушення протиправною, звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII  вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно пункту 12.9 (б) ПДР 12.9 водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем у визначений проміжок часу, перед зупинкою його т.з. рухався зі швидкістю (як зазначено позивачем) не більше 90 км./год, втім позивачем наголошено, що прилад TruCam, яким було зафіксоване перевищення швидкості більше ніж на 50 км/год, не міг використовуватись відповідачем з огляду на те, що останній тримав його в руках, в той час як повинен був бути вмонтований стаціонарно, більше того, позивачем вказано про відсутність відповідного обмежувального знаку (рух швидкості 50 км/год), а також знаку фіксування порушень, що в сукупності, на переконання позивача, свідчить про протиправність винесеної постанови.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, адже вони спростовуються чинними нормами законодавства та матеріалами справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:
1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З диспозиції вказаної статті вбачається можливість, а не обов`язок працівників поліції закріплювати фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень тощо. Вказане свідчить про довільне тлумачення судом першої інстанції положень ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», адже нормами даної статті, як і будь якої іншої не передбачено обов`язку закріплення приладу вимірювання швидкості (в тому числі приладу Trucam).
Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали фото- та відео-фіксації (копія носія наявна в матеріалах справи) приходить до висновку, з наданих документів можна достовірно встановити факт перевищення т.з. позивача дозволеного швидкісного режиму.  
Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Посилання позивача на те, що вимірювальний прилад TruCam 000424, яким власне здійснювалось фіксування швидкості не внесений до реєстру, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що вимірювачі швидкості автотранспортних засобів TruCam LTI 20/20 місять серійний номер (ТС) та ідентифікатор, який складається з 6 цифр, в межах спірних правовідносин - 000424, про що було вказано відповідачем при винесені спірної постанови.
Так, відповідно до матеріалів справи, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000424 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam № ТС 000424» було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 р. № 437 і становить 1 рік. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 р. № 193.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/22-01/21182, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.01.2021 року та чинного до 13.01.2022 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000424, є придатним до застосування.
Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam № ТС000424 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Можливість використання виробу TruCam LTI 20/20 № ТС000424 виробництва LaserTechnologylnc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 р. № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.
Відтак, факт вчинення правопорушення підтверджено належними доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 73 - 78 КАС України.
Спростовують матеріалами справи також доводи позивача щодо відсутності знаків обмеження швидкості та фіксації порушень, так, відповідно до матеріалів фотофіксації (а.с.113) вбачається місце вчинення позивачем правопорушення, в тому числі й координати розташування транспортного засобу в момент порушення, в той час як згідно наданої відповідачем до відзиву на позов схематичного зображення місць розташування дорожніх знаків 5.70 та 3.29, місця вчинення адмінстративного правопорушення та напрямку руху т.з. позивача (з вказівкою на координати в системі GPS), вбачається, що в напрямку руху ОСОБА_1 на 210 км автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» знаходились обидва знаки: « 3.29 - Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» й « 5.70 Фото-, відеофіксування порушень правил дорожнього руху», що спростовує доводи позивача щодо відсутності вказаних знаків.
В обґрунтування адміністративного позову позивачем також було зазначено, що поліцейським не надано доказів наявності відбитку повірочного тавра або пломби, що є порушенням вимог наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016 р. «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення їх результатів» (далі - Порядок проведення повірки), проте колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на настпуне.
Відповідно до п.3 розділу IV Порядку проведення повірки, оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.
Відповідно до підпункту 16 п.3 розділу IV Порядку проведення повірки, у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено чи свідоцтво про повірку втрачено, ЗВТ вважається не повіреним.
Так, відповідно до матеріалів справи, наявне свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки TruCam, яким було здійснено вимірювання швидкості руху т.з. позивача.  
Свідоцтво про повірку лазерного вимірювача швидкості №22-01/21182 (для приладу ТrиСАМ № ТС000424) від 13 січня 2021 року видане Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») чинне до 13 січня 2022 р.
Свідоцтво про повірку №22-01/21182 містить квартальне повірочне тавро шифру 4, згідно додатку 3 Порядку проведення повірки.
Повірочні тавра є річні, квартальні, індивідуальні та спеціальні. Строк застосування повірочних тавр шифрів 1-7 та 9 становить один рік, повірочних тавр шифрів 8 і 10 - до моменту їх зношення або пошкодження, за якого ці повірочні тавра не можуть бути застосовані.
Свідоцтво про повірку №22-01/21182 було видане в 1 кварталі 2021 року, а саме: 13 січня 2021 року, коли ДП «Укрметртестстандарт» застосовував придатне повірочне тавро першого кварталу 2021 року.
Опломбування лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam 20/20 не передбачено ні експлуатаційними документами, ні методикою повірки, ні жодними іншими документами.          
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова від 26.06.2021 року серії ДП 18 № 484875 про накладення адміністративного стягнення, винесена поліцейським взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП Степанюк А.П., відносно ОСОБА_1 в межах та на підставі норм чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України - задовольнити, рішення Володарського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Керуючись ст..ст. 241, 242, 286, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України - задовольнити.
Рішення Володарського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко          

                                                                                                    Я.М.Собків          

          Повний текст виготовлено 18 січня 2022 року.