П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

            22 лютого 2022 року                                                                                                       місто Київ
Єдиний унікальний номер справи  760/2146/21
Номер  провадження № 22-ц/824/1537/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Поліщук Н.В., Нежури В.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т. Г., у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в : 
 У січні 2021 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 липня 2012 року, яка станом на 13 січня 2021 року становить 13 361 грн. 54 коп. та судових витрат у сумі 2 270 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 19 липня 2012 року.
 
При підписанні Анкет-заяви відповідач підтвердив, що підписана ним Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Натомість  ОСОБА_1 , не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 13 січня 2021 року складає 13 361 грн. 54 коп., яка складається з: 10 854 грн. 70 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10 854 грн. 70 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 506 грн. 86 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. 
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року (а.с. 82-84) у задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 05 листопада 2021 року АТ «КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просило рішення  Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 19 липня 2012 року на підставі якої, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
Зі змісту вищевказаної Анкети-заяви, яка містить персональні дані відповідача та іншу інформацію для отримання картки, вбачається, що позичальник висловив свою згоду на укладення договору та на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, які розміщені на офіційному сайті банку та які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку.
 
Скаржник зазначає, що користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
 
На думку скаржника, не погоджуючись із розрахунками наданими банком, суд першої інстанції повинен був надати свій розрахунок, що зроблено не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження суми наданого відповідачу кредитного ліміту та видачі кредитної картки.
 
Колегія суддів не погоджується  з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Так, судом встановлено, що 19 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 18, 19).
 
19 липня 2012 року ОСОБА_1 за договором № б/н від 19 липня 2012 року оформлено кредитну картку № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом 3 200 грн., який в подальшому неодноразово змінювався (а.с. 15).  
 
З виписки по рахунку за договором № б/н станом на 15 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, проте отримані кошти у повній мірі не повернув (а.с. 54-69).
 
Згідно наданого банком розрахунком, у  ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н  від 19 липня 2012 року наявна заборгованість, яка станом на 13 січня 2021 року становить 13 361 грн. 54 коп., з яких:10 854 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 506 грн. 84 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 05-14).
 
Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
 
Відповідно до ч.  1 ст. 638 ЦК України  істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно ст. 1055 ЦК України  кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
 
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
 
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «КБ «Приватбанк»).
 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитору надано право вимагати виконання зобов`язання у будь-який час, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги.
            
Як вбачається зі змісту Анкети-заяви підписаної ОСОБА_1 19 липня 2012 року, останній виявив бажання отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» у зв`язку з  чим, підписав вищевказану Анкету-заяву. У якості бажаного кредитного ліміту, ОСОБА_1 зазначена сума - 5 000 грн. Строк повернення кредитних коштів, кредитним договором у вигляді підписаної між сторонами вищевказаної Анкети-заяви, не встановлено. 
 
На виконання умов вищевказаного договору 19 липня 2012 року ОСОБА_1 було видано платіжну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 3 200 грн., який у подальшому,  неодноразово змінювався, зокрема, 04 жовтня 2019 року його було збільшено до 11 000 грн., а 07 вересня 2020 року зменшено до 0 грн.
Із виписки по рахунку за договором № б/н від 19 липня 2012 року, яка є первинним документом банку, вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами АТ «КБ «Приватбанк», здійснював дії щодо зняття готівки, переказу коштів, поповнення мобільного рахунку, щодо часткового повернення банку кредитних коштів, та інші, проте отримані ним кошти в добровільному порядку у повному обсязі не повернув.
 
Враховуючи наведене, та виходячи зі змісту ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 854 грн. 70 коп.
 
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження суми наданого відповідачу кредитного ліміту та видачі кредитної картки, спростовується наявними в матеріалах справи довідками АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 15, 16) та випискою по рахунку за договором № б/н станом на 15 січня 2021 року вбачається (а.с. 54-69).
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що сторонами було обумовлено відсоткову ставку за користування кредитом.
 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
 
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що  в Анкеті-заяві, доданій до позовної заяви, містяться анкетні дані відповідача та волевиявлення останнього на отримання платіжної картки кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 5 000 грн..
 
Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримав відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,  «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.
 
Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за № б/н від 19 липня 2012 року, не є документом, який підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення банку. 
 
Наявні в матеріалах справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг які наявні в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, а відтак, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи Анкету-заяву відповідач погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «Приватбанк», які були долучені позивачем до матеріалів справи. 
 
Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, підтверджує те, що відповідач користувався кредитними коштами та отримані кошти не повернув, проте вона не є підтвердження того, що між сторонами погоджено відсоткову ставку, за якої, згідно даної виписки, нараховувалися відсотки.
 
Із наявних в матеріалах справи довідок Приватбанку (а.с. 15, 16) вбачається, що відповідачу видавалася кредитна картка за договором № б/н від 19 липня 2012 року з кредитним лімітом, проте тип зазначеної картки (від чого залежить відсоткова ставка), із вказаної довідки встановити не можливо.
 
Крім того, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «КБ «Приватбанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором № б/н від 19 липня 2012 року.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.  263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково. 
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н 13 січня 2021 року у розмірі 10 854 грн. 70 коп.
 
У іншій частині рішення суду - залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )  на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у сумі 4 610 грн. 27 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           Н.В. Поліщук
                       В.А. Нежура