КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 758/8680/17
провадження № 22-ц/824/691/2022
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 лютого 2022 року                                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Загородньому  С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою Подільської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року в складі судді Ларіонової Н.М.,
 
встановив:
 
            30.06.2017   ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням.
Позовні  вимоги  обґрунтовані тим, що у 2006  році генеральним директором  КП  «Поділ-житло»  ОСОБА_1, як працівнику житлово-комунальної сфери, було надано в користування житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Надання  вказаного  житлового  приміщення  було  узгоджено   з  Подільською  районною державною адміністрацією. 
В 2006 році ОСОБА_6   разом  зі  своєю  сім`єю  вселився в надану  квартиру, ордер на  зайняття вказаного  приміщення  з  незрозумілих  причин видано  не  було. 
З  моменту вселення  позивач виконує  всі обов`язки наймача житлового  приміщення, несе витрати  на його  утримання  та оплату комунальних послуг. 
Не зважаючи на те, що  між   сторонами  виникли правовідносини, які регулюються  статтями  9, 51, 53, 58, 61 ЖК  Української  РСР,  відповідач  не  надавав  позивачу  договір  найму  житлового  приміщення  в  паперовому  вигляді та не надає можливості  здійснити  його  реєстрацію  у зазначеному  житловому  приміщенні, чим порушує  його  права.  
Посилаючись на  вказані  обставини, позивач просив суд визнати за ним право на користування житловим приміщенням у вигляді  квартири АДРЕСА_1 .
03.03.2020  Подільським районним судом  м. Києва, за клопотанням  представника  позивача,  залучено  до  участі в справі  в якості третьої особи,  яка не  заявляє  самостійних вимог  щодо предмета спору  ОСОБА_5 . 
09.03.2021 Подільським районним судом  м. Києва залучено  до  участі в справі  в якості третіх осіб,  які не  заявляють  самостійних вимог  щодо предмета спору, членів  сім`ї  позивача  - ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_4 .  
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   право користування квартирою АДРЕСА_1 .
16.11.2021  Подільська районна в м. Києві державна адміністрація  подала  апеляційну  скаргу, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до  Подільської районної в м. Києві    державної  адміністрації про  визнання  права користування  житловим приміщенням. Стягнути з позивача на  користь  відповідача   витрати на  оплату судового  збору. 
Посилається  на  незаконність  та необґрунтованість  ухваленого по  справі  судового рішення,  неповноту, недоведеність та неправильність  встановлених  судом  обставин, які мають  значення  для  справи.  
Свої доводи обґрунтовує тим, що повноваження щодо надання житлових приміщень належить виключно місцевим державним адміністраціям. Наказ КП «Поділ-житло», яким  позивачу дозволено  користуватися  спірною квартирою, не  має жодної  юридичної сили, оскільки   відповідно  до  ст. 58 ЖК УРСР єдиної підставою для вселення в надане житлове приміщення є ордер, який позивачу не видавався. Рішення  про  включення спірної квартири до числа службових не  приймалося.  Оригіналу  вказаного  наказу  суду  надано  не  було,   достовірність  та його  наявність  судом  не  встановлена.
 Крім цього, згідно  інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в місті Києві державної адміністрації єдиною особою, зареєстрованою у спірній квартирі, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  який не  є  членом сім`ї позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Корчевний А. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої  інстанції без змін.
Вказує, що в апеляційній скарзі заявник посилається на обставини та підстави, які не стосуються предмету позову та правовідносин, які встановлювалися судом при ухвалення оскаржуваного рішення.
Зазначає, що з моменту вселення у вказану квартиру  у 2006 році відповідач  знав про те, що позивач та треті особи, які є членами його родини, відкрито користуються житловим приміщенням, сплачують всі витрати, які необхідні для користування ним.
Законодавством  України не  встановлено таких підстав  для обмеження  громадянам  в користуванні  своїми житловими  приміщеннями  та виселення  громадян  без надання іншого  житлового  приміщення, як незаконне  вселення  до  цих  житлових  приміщень. Відсутність  ордеру   на  житлове приміщення  не  є підставою для  виселення громадян без надання  іншого  житлового  приміщення або  для  обмеження  в користуванні  житловим приміщенням.
В судовому  засіданні  представником відповідача визнавалась наявність  та достовірність  наданого суду  доказу.  Суд першої  інстанції  повно та всебічно  дослідив обставини справи та постановив законне  і справедливе судове  рішення, яке відповідає  критеріям  правосуддя, встановленим національним і міжнародним законодавством. 
Інші  учасники справи правом надання відзиву на  апеляційну  скаргу  не  скористались.
            В судовому засіданні представник відповідача Подільської районної в м. Києві державної адміністрації - Швед  А. О. апеляційну скаргу підтримала  та просила  її задовольнити.
Представники позивача ОСОБА_1 - адвокати Корчевний А. В.,  Стребков  Ю.О.  просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились,  про  день, час  та місце  розгляду  справи повідомлені  судом  належним чином.
 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову,  суд першої  інстанції виходив з того,  що  вселення  позивача  та його сім`ї до  спірної квартири не  було  самоправним,  у вказаній  квартирі він фактично  проживає  тривалий час,  виконував всі права та обов`язки наймача  житлового  приміщення. Матеріали справи не  містять   доказів  наявності  у позивача   іншого  житла,  що  свідчить про те, що  він  має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем  проживання,  а зазначене  житлове приміщення  є його  житлом  в розумінні  ст. 8  Конвенції про  захист прав людини і основоположних свобод. 
Апеляційний суд не  погоджується  з висновками суду першої  інстанції. 
Як вбачається  з  матеріалів справи,  ОСОБА_1   03.12.1999 був   прописаний в гуртожитку  за адресою:  АДРЕСА_3 до 03.12.2002,   а з  04.12.2002 р. -  зареєстрований у вказаному  житловому  приміщенні  постійно ( а.с.6, 8 т.1).
Відповідно  до  наданої позивачем світлокопії     наказу  Комунального  підприємства «Поділ-житло» від 2006 р.,  в.о. заступника голови Подільської  районної  у м. Києві   державної   адміністрації  Дубовик М. Г.  звернувся до цього підприємства з приводу надання  дозволу на  тимчасове користування квартирою  АДРЕСА_1  водію  СКП  «Поділ-ліфт» ОСОБА_1  Відповідно  до  вказаного  наказу, водію  ОСОБА_1   дозволено  користуватися  квартирою  АДРЕСА_1   з оплатою  за фактичне  проживання (а.с.7 т.1). 
Відповідно  до  акту про  проживання  від  16 червня  2017  року , складеного  сусідами   ОСОБА_1 та його  сім`ї,   а саме: дружини  ОСОБА_2 ,  дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , вказані  особи   постійно  проживають  в квартирі   АДРЕСА_1   з  осені  2006  року  по  теперішній час (а.с.5 т.1). 
Подільська  районна  в  м. Києві  державна  адміністрація листом    від 22.06.2017  №106-106/Д-459-1665 надала  відповідь  на  звернення   ОСОБА_1    щодо видачі ордера  на  вищевказану квартиру.
Відповідно  до змісту вказаної відповіді, згідно  наданої   інформації КП  «Керуюча компанія з обслуговування  житлового  фонду  Подільського  району  м. Києва» за даною  адресою    зареєстрована особа, яка була усиновлена  за межі  України,  тому надати  ордер  на  квартиру АДРЕСА_1 , яка не  є  вільною,  немає законних підстав (а.с.71 т.1).
Згідно  картотеки  реєстраційного  обліку  місця проживання  фізичних осіб та інформаційної  системи «Реєстр  територіальної громади  міста Києва» за  адресою:  АДРЕСА_1 , зареєстрована  одна особа, а саме : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  зареєстрований з 20.03.1992  (а.с. 108  т.1).
Допитаний в судовому  засіданні  в якості  свідка  ОСОБА_1    суду пояснив, що  зареєстрований в гуртожитку,  перебуває  на  квартирному  обліку з  2002  року.  Від  сусідів  він  дізнався, що   в жовтні  2020  року   з`явився ОСОБА_5 , цікавився  спірним житлом. 
Допитана в судовому засіданні  в якості свідка  ОСОБА_8   суду пояснила,  що  від  сусідів їй відомо про  те, що в минулому році  до будинку  приходив молодий чоловік,  казав,  що  він  має  право  там проживати. 
Допитана  в судовому  засіданні  в якості свідка  ОСОБА_9 ,  яка проживає у  вказаному  будинку  та з  1990-х  років працює двірником  ЖЕК, який обслуговує  територію  будинку,  ОСОБА_5 (до усиновлення  ОСОБА_5 ), з яким вона  особисто  знайома,  залишився без  батьків,  був поміщений у дитячий заклад та пізніше  усиновлений до США. Протягом  останніх   років вона  його  зустрічала  біля будинку  і він  їй  повідомив,  що  приїхав  з туристичною метою, щоб показати друзям,  де він  жив дитиною. 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Належним відповідачем  у справі про  визнання  права користування  житловим приміщенням   є  особа,  яка не  визнає  або  оспорює   право  користування цим житловим приміщенням.
Задоволення   позову  про  визнання  права  користування  спірним житловим приміщенням   може безпосередньо  вплинути  на   права та законні  інтереси  особи, а саме ОСОБА_5 , який з  20.03.1992  зареєстрований  в спірній  квартирі, після  досягнення ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття  цікавився  спірним нерухомим  майном,   доказів  того, що  останній  втратив право  на  користування  спірним нерухомим майном  суду  надано не  було. 
Задовольнивши позов  до  Подільської  районної  в місті Києві державної адміністрації  про  визнання  за позивачем  права на  користування  житловим приміщенням, не  залучивши до  участі в справі  в якості відповідача  особу,  яка в ньому  зареєстрована і не визнана такою, що втратила  право  на  користування  спірним житловим приміщенням, суд  першої інстанції  допустив  порушення  норм  процесуального  права. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376  ЦПК  України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.376  ЦПК  України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Суд першої  інстанції  допустив порушення   норм  процесуального права,  розглянув справу до  неналежного  відповідача,  що  є   підставою  для  скасування  судового  рішення  та  ухвалення  нового  про  відмову в задоволенні  позову. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким  в задоволенні  позову  відмовлено  повністю,  з  позивача на користь  відповідача підлягають  стягненню  витрати по сплаті судового  збору  в сумі 2 526 грн
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  Подільської районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової  картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (04070, м. Київ, Контрактова площа, 2; код ЄДРПОУ 37333608) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 526 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
 
Суддя-доповідач:                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                І. М. Рейнарт                                
                                                                      
                                                                                          Т. А. Семенюк