Ухвала
 
27 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 522/8027/21
провадження № 61-367ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В, Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача - ОСОБА_2 , на період розгляду справи «про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми», передати дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 у строки не пізніше 16 год наступного дня від дати ухвали суду за місцем перебування відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з несплатою судового збору.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року змінено.
 
Виключено з мотивувальної частини ухвали суду абзац восьмий: «Водночас, виходячи з наміру заявника подати до суду позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, суд зауважує, що розгляд та задоволення такої заяви фактично вирішить спір без розгляду справи по суті».
 
В інший частині ухвалу залишено без змін.
 
У січні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року, яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
 
У своєму клопотанні заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року було отримано 28 грудня 2021 року, про що надає відповідні докази. 
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, у порушення вимог, передбачених пунктом 14 частини другої статті 3, пунктом 7 частини першої статті 5, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору і порушили його право на доступ до правосуддя.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Частиною шостою статті 151 ЦПК України визначено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
 
Пунктом 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що наявність обставин, передбачених пунктом 14 частини другої статті 3, пунктом 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», неможливо встановити зі змісту поданої заяви, оскільки вони підлягають перевірці в судовому засіданні при розгляді справи за позовом, який ще не був поданий до суду, дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявник не звільнений від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
 
Вказана норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі.
 
Відповідно до частини десятої статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, а подана заява не містить відомостей щодо майнового стану заявника, що виключає можливість застосування положень, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшли обґрунтованого висновку про повернення заяви.
 
Посилання заявника на безпідставність розгляду апеляційним судом його апеляційної скарги у порядку спрощеного позовного провадження є неспроможними, оскільки частиною другою статті 369 ЦПК України передбачений саме такий порядок апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення заяви.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Задовольнити клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року. 
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян