ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2022 року
м. Харків
справа № 642/2121/21
провадження №22-ц/818/1537/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Шрамко Л.Л.
установив:
Позивач звернувся 13 квітня 2021 року з позовом до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 58 756 грн. 99 коп., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 20 000 грн. та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він працював на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді слюсаря-ремонтника 6-го розряду, та наказом директора ХКЕПОП від 09.02.2021 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати. В день звільнення відповідач не розрахувався з ним, заборгованість на день звільнення складала 59 959, 87 грн. 24 березня 2021 року відповідач виплатив йому 1 202, 88 грн., та остаточна сума заборгованості на даний час становить 58 756, 99 грн. Відповідно до розрахункових листків за січень та лютий 2021 року його оклад складає 10 00 грн. на місяць. Оскільки заробітна плата так і не виплачена, чим здійснена затримка у її виплаті, позивач просить стягнути середній заробіток за вказаний час затримки у розмірі 20 000 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Рішення суду мотивовано тим що, розглядаючи відповідно до положень ст. 13 ЦПК України справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає , що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 58 756 грн. 99 коп. та 20 000 грн. середнього заробітку за час затримки підлягають задоволенню в повному обсязі. Вказана сума є справедливою, співмірною з майновими втратами позивача внаслідок неотримання тривалий час заробітної плоти.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове.
Апеляційна скарга мотивована тим що, судом не в повній мірі з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а рішення винесене з порушенням вимог матеріального права. Так судом першої інстанції не враховано що суми, які нараховуються працівнику, як дохід, що підлягають оподаткуванню при виплаті, завжди зменшуються на сумму податків і зборів, які сплачує роботодавець. Проте судом у резолютивній частині не визначено чи включають суми заборгованості та середнього заробітку на час затримки суму податків та зборів, що призводить до подвійного стягнення їх з Відповідача. Так як дане визначення має міститись в резолютивній частині судового рішення, то вважає, що це є підставою для скасування судового рішення. 
11.11.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому останній зазначав, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, в чому полягає скарга відповідача він не розуміє, бо це він нараховував суму заборгованості по заробітній платі.
Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що в квітні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства заборгованість по заробітній платі в сумі 58756,99 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 20000 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн.(а.с. 1-5).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 58756грн. 99 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 20000грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 грн.,та судовий збір у розмірі 1 452 грн. 90 коп. (а.с.18-19)
29.06.2021 відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 травня 2021 року.
04.08.2021 року ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м.Харкова подано заяву, в які останній просить не стягувати моральну шкоду з відповідача.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 58756грн. 99 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 20 000грн. та судовий збір у розмірі 787 грн. 56 коп.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року зазначено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.   
Крім того,   відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення повинен був зазначити, що «суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку та обов`язкових платежів», але уважає що дана обставина не є підставою для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, адже не впливає на вирішення справи по суті. 
Також колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з вимогою про роз`яснення рішення суду у вказаній частині.
З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін. 
Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 січня 2022 року.
Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук