ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1059/22 Справа № 204/655/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  звернулись до суду із позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – повернуто позивачам. А також роз`яснено позивачам, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви; відмовлено у відкритті провадження по справі в частині вимог, пред`явлених ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява не підписана позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому позовну заяву в цій частині слід повернути позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та направити справу до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на повторний розгляд у новому складі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , районний суд обґрунтовано виходив з того, що позовна заява не підписана позивачами. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”.
Положенням статті 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з пунктом 1 частиною четвертою статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. 
Так, матеріалами справи встановлено, що 29 січня 2021 року ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  звернулись до суду із позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 була залишена без руху, позивачам було надано строк для усунення недоліків впродовж п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказана позовна заява була залишена без руху, серед іншого, у зв`язку з тим, що позовна заява підписана лише позивачем ОСОБА_2 , а тому інші позивачі мають надати до суду позовну заяву, підписану всіма позивачами, або надати до суду належним чином посвідчені довіреності чи інші документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
30 липня 2021 року на виконання вищевказаної ухвали суду від 28 липня 2021 року про залишення позовної заяви без руху від позивача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання/заява про усунення недоліків позовної заяви.
Однак, позивачі не надали до суду позовну заяву, підписану всіма позивачами, та не надали належним чином посвідчені довіреності чи інші документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. У вказаному вище клопотанні про усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_2 зазначено, що право на підпис позовної заяви від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчено у їх особистих довіреностях на ім`я ОСОБА_2 у відповідності із Законом України «Про електронний цифровий підпис».
З огляду на встановлені обставини справи, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки позовна заява не підписана позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з даним висновком суду погоджується й апеляційний суд.
Що стосується ухвали в частині відмови у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.
Так, відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 , районний суд обґрунтовано виходив з того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.11 ст. 49 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), N 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).
Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення ст.ст. 1174, 1176 ЦК України.
Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 6 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.
Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи “заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства” (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), “позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства” (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Звертаючись до суду із позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди Благута просив стягнути шкоду, яка заподіяна під час відправлення суддями правосуддя у справі № 160/7931/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства на власну користь, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвалу суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко