ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/4672/21 пров. № А/857/20424/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в справі №380/4672/21 (головуюча суддя Мричко Н.І., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного,  в якому просив: а) визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення», передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки;
б) визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою  статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”;
в) зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення», передбаченої статтею  10-1  та частиною 3 статті  15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  за 2014-2017 роки з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення»;
г) зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою  статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  з урахуванням «індексації грошового забезпечення».
Рішенням від 19 липня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов  задовольнив повністю.
Визнав протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.
Зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, із урахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення.
Визнав протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки, та одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою  статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без урахування індексації грошового забезпечення.
Зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки, та одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою  статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з урахуванням індексації грошового забезпечення, із урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного   подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що  суд не дослідив правову природу щомісячної додаткової грошової винагороди та дійшов помилкового висновку, що така враховується у складі грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Так, Законом України  ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (Закон №2011-ХІІ) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та в порядку, що визначається Міністром оборони України.
Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України в редакції наказів Міністерства оборони України від 15.10.2010 №595 та від 24.10.2016 №550, чинних на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин підзаконних нормативно-правових актів, оскільки самим Законом №2011-ХІІ розмір, порядок та умови виплати грошового забезпечення не встановлено, та прямо визначено, що такі встановлюються підзаконними нормативно-правовими актами. Тобто, підзаконні нормативно-правові акти не звужують поняття грошового забезпечення та не суперечать вимогам цього Закону, а доповнюють та конкретизують його, оскільки необхідність їх прийняття встановлено самим Законом.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом начальника Генерального штабу  Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.11.2013 №808 позивача призначено на посаду старшого викладача кафедри мобілізаційної, організаційно-штатної, кадрової роботи та оборонного планування.
Наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.12.2013 № 257 (по стройовій частині) позивача прийнято на посаду старшого викладача кафедри мобілізаційної, організаційно-штатної, кадрової роботи та оборонного планування.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.09.2018 № 401 позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 20.09.2018 № 240 (по стройовій частині) позивача з 20.09.2018 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення, направлено до Корабельного РВК м. Миколаєва.
Вважаючи дії відповідача щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при нарахуванні та виплаті «грошової допомоги на оздоровлення» та дії щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме  Закон України № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного  Закону. Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця з січня 2014 року по березень 2018 року, тобто мала постійний (систематичний) характер, така підлягає врахуванню при виплаті грошової допомоги на оздоровлення. Щодо індексації, то така має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються  Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  (далі - Закон № 2011-XII).
Частинами другою, третьою  статті 9 Закону № 2011-XII  установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Також відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 ,,Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”  грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
З аналізу наведених вище правових норм слідує, до складу грошового забезпечення окрім основних входять і додаткові види грошового забезпечення, які, зокрема, мають постійний характер.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 ,,Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889”  для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 вказаної постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як правильно встановив суд першої інстанції з матеріалів справи, позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена  постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889  (у редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161) у розмірі 60% місячного грошового забезпечення щомісяця з січня 2014 року по березень 2018 року, тобто така виплата мала постійний (систематичний) характер.
Поряд з цим, відмова від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення позивачу, ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої  наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, що виданий на виконання  постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, положення якої застосовувались з 01.10.2010. Зокрема, в пункті 5  Інструкції № 595  вказується, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8  Інструкції №595  визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У подальшому тотожне регулювання цього питання запроваджено з прийняттям Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої  наказом Міністра оборони України 24.10.2016 № 550  (далі -  Інструкція № 550), яка застосовувалася протягом 2016- 2018 років.
Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за    змістом Положення про Міністерство оборони України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671  (у редакції, чинній на час затвердження  Інструкції №550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку виплати грошового забезпечення, тоді як види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення  визначаються та змінюються законом. 
Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання ієрархічні колізії нормативно-правових актів дійшов правильного висновку щодо застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Таким чином, при визначенні складових грошового забезпечення застосуванню підлягає саме  Закон України № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного  Закону.
Суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такої позиції. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2014-2017 роки, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення, яку позивач отримував під час проходження військової служби, та яка носила постійний характер, протиправними. 
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Як передбачено пунктом 1  статті 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з частиною третьою  статті 15 Закону № 2011-XII  військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Відповідно до частини другої  статті 15 Закону № 2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
З аналізу наведених вище правових норм слідує, що вказані вище виплати розраховуються з розміру місячного грошового забезпечення.
Статтею 18 Закону України ,,Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”  визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Статтею 9 Закону України ,,Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”  передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно  зі статтею 1  Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення” індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а, а тому, на переконання колегії суддів, індексація повинна бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги.
Таким чином, позовні вимоги позивача в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи повністю адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в справі №380/4672/21  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в  статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 31.01.2022.