Дата документу 01.02.2022 Справа № 336/2797/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/2797/21        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/513/22        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» лютого 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями в особі Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями в особі Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом з членами родини у складі чотирьох осіб постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначену двокімнатну квартиру він вселився на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 у 2007 році та у 2008 році отримав службовий ордер серії С № 49 від 15.05.2008 року, виданий на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації від 21.04.2008 № 746р згідно рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 у 2008 році, у зв`язку з проходженням військової служби. 
Він проходить військову службу в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, має календарну вислугу 22 роки та перебуває на квартирному обліку з 23.07.2002 року – у загальній черзі за № 165, з 17.03.2015 року – у пільговій (першочерговій) черзі за № 37. 
Неодноразово звертався до відповідних органів з приводу виключення службової квартири зі складу службових.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі № 280/5423/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 року по справі № 280/5423/19, визнано протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення його документів до ГКЕУ Міністерства оборони України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання; зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та його документи до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання. 
Після набрання законної сили судовим рішенням по справі № 280/5423/19 він та його представник неодноразово зверталися до квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя з метою підготовки та направлення документів та особової справи до ГКЕУ Міністерства оборони України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, для прийняття відповідного рішення про виключення зазначеної квартири з числа службових. 
23.06.2020 року на адресу його представника надійшов лист квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, в якому зазначено, що відповідальними особами КЕВ м. Запоріжжя виконується рішення суду по справі № 280/5423/19, а саме 17.06.2020 направлено на адресу Начальника Головного КЕУ Збройних Сил України для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю облікову справу підполковника ОСОБА_1 
17.09.2020 року своїм листом КЕВ м. Запоріжжя (№ 2418) надало відповідь на адвокатський запит його представника адвоката Примак О.М., в якому зазначило, що 09.07.2020 облікова справа підполковника ОСОБА_1 та список надання житлової площі для постійного проживання були повернуті до КЕВ м. Запоріжжя у зв`язку з реформуванням ГКЕУ МОУ. 30.07.2020 облікова справа підполковника ОСОБА_1 та список надання житлової площі для постійного проживання були направлені до Центрального управління інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики ЗС України. 
У липні 2020 року ним було направлено позовну заяву про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя. При розгляді справи на адресу адвоката Примак О.М. було направлено клопотання КЕВ м. Запоріжжя, до якого було додано копію Протоколу засідання комісії з контролю та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 02.10.2020 року № 11. Даний протокол на його адресу не надходив. 
Зазначив, що у даному протоколі погодження надання постійного житла, або відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови надано не було. 
Вважав, що засідання комісії було проведено формально, а рішення прийняте не було, дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та Комісії з контролю та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не узгоджується з чинним законодавством.
Просив визнати протиправними дії КЕВ м. Запоріжжя та Комісії з контролю та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо відмови в наданні житла для постійного користування (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Запорізького гарнізону; скасувати протокол засідання комісії з контролю забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 02.10.2020 року №11; визнати за ним та членами його родини право на виключення з числа службового житла квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 30,5 кв.м; зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подати до Запорізької міської ради Запорізької області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 30,5 кв.м; стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, щодо відмови ОСОБА_1 в наданні житла для постійного користування (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Запорізького гарнізону.
Визнано за ОСОБА_1 та членами його родини право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 30,5 кв.м.
Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подати до Запорізької міської ради Запорізької області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 30,5 кв.м.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на користь держави судовий збір в розмірі 340,50 гривень.
Стягнуто з Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, на користь держави судовий збір в розмірі 340,50 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відділ є неналежним відповідачем, відділ не приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання, питання виключення житла з числа службового має вирішуватись виконавчим комітетом Запорізької міської ради, а не Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач звертався із клопотанням про не визнання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя в якості відповідача на стадії розгляду справи, не було надано відзив на позовну заяву для захисту своїх інтересів, в протоколі засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 02.10.2020 року №11 рішення не було прийнято, він подавав нотаріально засвідчену заяву про згоду на меншу площу, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя повинен направити його житлову справу до виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідачів унеможливлено реалізація позивачем його права на житло.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. 

Матеріалами справи підтверджується, що позивач та члени його родини у складі чотирьох осіб постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі службового ордеру серії С № 49 від 15.05.2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації м. Запоріжжя від 21.04.2008 року № 746р згідно рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з проходженням військової служби.

Зазначену двокімнатну квартиру, загальною площею 53,7 кв. м та жилою площею 30,5 кв. м, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради Запорізької області від 13.03.2009 року №162 на підставі клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя включено до числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя.

Позивач має календарну вислугу більше 20 років та перебуває на квартирному обліку в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з 23.07.2002 року – у загальній черзі за № 165, з 17.03.2015 року – у пільговій (першочерговій) черзі за № 37, постійного житла не отримував.

Позивач є ветераном війни – учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.07.2015 року.

Протоколом від 12.09.2018 № 10 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про виключення із числа службового житла зазначеної квартири. 

01.10.2018 року ОСОБА_1 подав до начальника Запорізького гарнізону та начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя рапорт про надання дозволу щодо розгляду питання про виключення із числа службового житла зазначеної квартири, незважаючи на невідповідність розміру житлової площі квартири на кожного члена родини, відповідно до середньої забезпеченості житлової площі на одного чоловіка, яка діє у місті Запоріжжі з 08.01.1985 року.

04.10.2018 року подав до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя нотаріально завірену заяву, в якій вказано, що в разі позитивного вирішення питання про виключення із числа службового житла спірної квартири, позивач не заперечує проти зняття його та членів його родини з квартирного обліку Запорізького гарнізону.

Протоколом від 11.10.2018 року № 8 засідання житлової комісії Запорізького гарнізону прийнято рішення про виключення із числа службового житла зазначеної квартири.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 26.10.2018 року № 520 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53,7 кв. м, жилою площею 30,5 кв. м, надано начальнику відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковнику ОСОБА_1 з урахуванням членів його сім`ї, для постійного проживання.

Згідно з листами квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 27.09.2018 року № 3725 та від 28.10.2019 року № 2766 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя не має законних підстав для підготовки документів щодо виключення зазначеної квартири з числа службових та направлення їх для розгляду на Комісію з контролю та розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України. Відмова була вмотивована тим, що постановою виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів і Президії обласної Ради профспілок від 08.01.1985 № 2 встановлено, що розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області складає 8 кв. м, а службова квартира, в якій позивач мешкає зі своєю родиною має площу 30,5 кв. м, тобто на кожного члена родини - 7,625 кв. м.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року, ухваленим у справі № 280/5423/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 року по справі № 280/5423/19, визнано протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання; зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та документи ОСОБА_1 до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання.

Листом квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17.06.2020 року № 1384 направлено на адресу Начальника Головного КЕУ Збройних Сил України для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю облікову справу підполковника ОСОБА_1 . В даному листі зазначено, що підполковник ОСОБА_1 та члени його родини забезпечені менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею (у м. Запоріжжя – 8 кв. м).

17.09.2020 року своїм листом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя № 2418 надало відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Примак О.М., в якому зазначило, що 09.07.2020 року облікова справа підполковника ОСОБА_1 та список надання житлової площі для постійного проживання були повернуті до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя у зв`язку з реформуванням ГКЕУ МОУ. 30.07.2020 року облікова справа підполковника ОСОБА_1 та список надання житлової площі для постійного проживання були направлені до Центрального управління інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики ЗС України.

Згідно протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Комісія) від 02.10.2020 року № 11 Комісією розглянуто пропозицію військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 щодо виключення з числа службового житла Міністерства оборони України квартири за адресою: АДРЕСА_1 і надання її для постійного проживання підполковнику ОСОБА_4 . Зазначена пропозиція надана на розгляд ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя майором Д.Улітовим на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 280/5423/19. Разом з тим, Комісією розглянуто список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення квартир з числа службових) та облікова справа підполковника ОСОБА_5 . За результатами розгляду Комісією прийняті наступні рішення. Так, у графі «пропозиції членів комісії» зазначено: «голосували: 10, відмовити; члени Комісії: «проти» 9; голова комісії: «за»». В графі «рішення» жодних позначок немає. В графі «зауваження» зазначено: «Відмовити не відповідає чинному законодавству, норми забезпечення». Зазначений протокол підписаний присутніми на засіданні членами Комісії, та затверджений головою Комісії.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч. 1 ст. 367 України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя є неналежним відповідачем, оскільки не відділ не приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Проте, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебував на військовій службі та звільнений в запас, має календарну вислугу понад 20 років, перебуває на квартирному обліку, тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19) та у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19 (провадження № 61-4425св20).

У зв`язку з наданням позивачем до КЕВ М.Запоріжжя згоди на отримання квартири меншої площі, не заслуговує на увагу посилання відповідача на те, що площа квартири, в який проживає ОСОБА_1 з родиною, не відповідає нормам, передбаченим законодавством.

Внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло".

Отже, бездіяльність відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо неподання відповідного клопотання - є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового розуміння визначеного чинним законодавством порядку виключення житлового приміщення з числа службового.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. 

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова