Ухвала
 
14 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 932/3148/20
провадження № 61-1672ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська                  від 30 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, треті особи: Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 , про розірвання договору, стягнення збитків та упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
25 січня 2022 року Дніпровська міська рада звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у вказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги заявник, просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року отримав 12 січня 2022 року, у підтвердження чого надає копію супровідного листа апеляційного суду, на якій міститься штамп вхідної кореспонденції відділу заявника від 12 січня 2022 року.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Дніпровського апеляційного суду прийнята 15 грудня 2021 року, дата складання повного тексту рішення не зазначена, зареєстрована - 17 грудня 2021 року, оприлюднена -                         20 грудня 2021 року. Касаційна скарга подана 25 січня 2022 року.
 
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Копія супровідного листа апеляційного суду зі штампом вхідної кореспонденції відділу заявника від 12 січня 2022 року не може слугувати належним доказом на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови, оскільки сам по собі штамп лише фіксує факт реєстрації кореспонденції в канцелярії вказаної установи.
Доказів порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України, заявником також не надано. Такими доказами можуть бути довідка із суду, поштового відділення зв`язку, копії матеріалів справи тощо. Крім того, із наданої копії супровідного листа апеляційного суду про відправлення поштової кореспонденції заявнику, Верховний Суд дійшов висновку, що копія оскаржуваної постанови направлена Дніпровській міській раді 17 грудня                   2021 року. 
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі                      № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
 
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та                          N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті                        6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що касаційна скарга, відповідно до положень частини третьої статті 393 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для подання нового клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наведенням підстав для його поновлення.
 
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом, оскільки заявником не надано доказів сплати судового збору.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає                        2 270,00 грн.
 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною                      особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Зі змісту касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що заявником оскаржуються судові рішення, якими частково задоволено позов ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення збитків та упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди.
 
Таким чином, судовий збір за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення становить 19 744,82 грн (18 063,22 грн + 1 681,60 грн):
 
-          18 063,22 грн (903 161,25 грн ? 1% ? 200 %) - вимоги майнового характеру (стягнення збитків та упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди);
 
-          1 681,60 грн (2 102,00 грн ? 0,4 ? 200 %) - вимога немайнового характеру (розірвання договору).
 
Ураховуючи вищевикладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на судове рішення у розмірі 19 744,82 грн.
 
Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Крім того, за змістом вступної та резолютивної частин касаційної скарги вона подана на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня                        2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, проте, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржуване рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 932/3148/20 ухвалене 05 березня 2021 року.
 
З огляду на викладене, заявнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги, вказавши правильну дату ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
 
Керуючись статтями 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 16 березня 2022 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Якщо у зазначений строк заявник не наведе поважних причин пропуску строку касаційного оскарження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
 
У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                    О. В. Ступак