УХВАЛА

18 січня 2022 року 
м. Київ

cправа №  903/312/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Бенедисюка І.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги приватного підприємства "СТВ-Луцьк"
на рішення господарського суду Волинської області від 20.08.2021 та
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021,
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТА"
до приватного підприємства "СТВ-Луцьк"
про стягнення 1  148  794  грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "СТВ-Луцьк" (далі - ПП  "СТВ-Луцьк", відповідач, скаржник) 29.12.2021 звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення господарського суду Волинської області від 20.08.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 (повний текст постанови виготовлено 08.12.2021) зі справи №  903/312/21 у частині позовних вимог, які було задоволено та направити справу у цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду. Крім того, скаржник звернувся із клопотаннями про: поновлення строку на касаційне оскарження спірних судових актів; зупинення виконання оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду.

Предметом розгляду касаційної скарги є рішення та постанова апеляційного господарського суду. Отже, скаржником оскаржуються рішення суду, передбачені пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга ПП "СТВ-Луцьк" не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Так поряд із обґрунтуванням норм права, застосованих судом апеляційної інстанції неправильно або з порушенням, на його думку, скаржник має одночасно викласти підстави для такого оскарження (разом чи окремо), визначених частиною другою статті 287 ГПК України: 1)  послатися на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 2)  описавши спірні правовідносини, належно обґрунтувати мотиви (з чітким посиланням на норму права: абзац, пункт, частину статті) необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України); 3)  пославшись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та конкретизувавши зміст правовідносин, скаржник має послатися на відповідну норму права, яка не містить такого висновку та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України); 4)  посилаючись, як на підставу для оскарження судового рішення, на частини першу, третю статті 310 ГПК України, на скаржника покладається обов`язок обґрунтувати мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для його касаційного оскарження, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України, та враховувати, що наслідком обґрунтованої підставності для такого звернення буде скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України вбачається, що єдиною підставою касаційного оскарження спірних судових актів ПП "СТВ-Луцьк" вказує на унеможливлення встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, через недослідження судами зібраних у справі доказів (вимоги про зарахування зустрічних однорідних зобов`язань та акта звірки зустрічних зобов`язань), що фактично підпадає під ознаки положень пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України з відповідним посиланням на пункт 4 частини четвертої статті 287 ГПК України. При цьому вказує, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму статті 601 Цивільного кодексу України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 25.11.2020 у справі №  910/11116/19 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України). Однак, скаржник залишає поза увагою Верховного Суду, що зазначений судовий акт касаційної інстанції не містить висновку стосовно застосування норми права у подібних правовідносинах (безспірність вимог, які зараховуються), а містить лише інформацію про рух касаційної скарги, а саме: про передачу справи №  910/11116/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Отже, зазначена вище підстава касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) - містить суттєві недоліки, що підлягають усуненню.

До того ж ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи та невірне застосування норми права, не є очевидним та явним виконанням приписів пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення стороною обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" [у редакції, що діяла на час подання (2021 рік) даної позовної заяви] ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021  році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 2  270  грн.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що у 2021 році у справі №  903/312/21 подано позов про стягнення 1  148  794  грн за неналежне виконання договору поставки від 21.10.2015 №  211015 в частині передачі оплаченого товару, з яких: 269  500  грн - основного боргу, 715  968  грн - збитків, 91  767,57  грн - пені, 20  360,43  грн - відсотків за користування коштами та 51  198  грн - інфляційних втрат.

Рішенням місцевого суду від 20.08.2021, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду від 18.11.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто: 269  500  грн - основного боргу, 2  525,18  грн - пені, 4  581,50  грн - інфляційних втрат та 598,07  грн - 3% річних, а всього у сумі 277  204,75  грн. У решті позову відмовлено. Скаржником судові акти оскаржуються у задоволеній частині. Отже, предметом касаційного розгляду є одна майнова вимога.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги майновий характер спору, при поданні касаційної скарги, мав бути сплачений судовий збір за одну майнову вимогу із суми, що є предметом оскарження до касаційної інстанції (тобто із 277  204,75  грн). Отже, сума судового збору за розгляд касаційної скарги складає 8  316,14грн (1,5 ціни позову х 200%).

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Суд касаційної інстанції зазначає, що ПП "СТВ-Луцьк" необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: у сумі 8  316,14  грн, за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:
- Отримувач коштів: ГУК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102;
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
- Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007;
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102;
- Найменування податку, збору, платежу: "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, з метою надання можливості учаснику справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, Верховний Суд вважає за доцільне встановити процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Щодо клопотань про поновлення строку на касаційне оскарження спірних судових актів та про зупинення виконання оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на те, що касаційна скарга зі справи №  903/312/21 підлягає залишенню без руху до усунення недоліків, клопотання про: поновлення строку на касаційне оскарження спірних судових актів; зупинення виконання оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, - будуть розглянуті Касаційним господарським судом після усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 169, 174, 234, 290, 292 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.  Касаційну скаргу приватного підприємства "СТВ-Луцьк" на рішення господарського суду Волинської області від 20.08.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 зі справи №  903/312/21 залишити без руху.

2.  Надати приватному підприємству "СТВ-Луцьк" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м.  Київ,  вул.  О.  Копиленка,  6.

3.  Роз`яснити приватному підприємству "СТВ-Луцьк", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                          І. Бенедисюк