Номер провадження: 22-ц/813/3176/22 
Номер справи місцевого суду: 515/1665/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17.02.2022 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , 
від позивача правонаступника Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області – не з`явились. 
від відповідача ОСОБА_2 – не з`явились,
переглянувши справу №515/1665/20 за позовом Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області в особі правонаступника Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 квітня 2021 року у складі судді Тимошенка С.В., -
в с т а н о в и в :

Позивач Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області, звернувшись 3 грудня 2020 року до суду з вищеназваним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказала, що відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , шлюб розірвано 24 жовтня 2006 року, після розлучення ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5 , 2000 року народження, та ОСОБА_3 , 2005 року народження, проживали окремо в м. Татарбунари. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, діти стали проживати в родині баби та діда Добрових в м. Татарбунари. Відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунувся, допомоги неповнолітньому сину не надає, пенсію по втраті годувальника не оформляє тощо. Позивач Татарбунарська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , просив відібрати неповнолітнього ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де буде утримуватися дитина, на утримання ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4; частку заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (а.с.1-4). 
Ухвалою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.21). 
Відповідач ОСОБА_2 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 квітня 2021 року позовні вимоги в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав задоволено, відібрано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 , 1975 року народження, без позбавлення батьківських прав; позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини залишено без розгляду; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.63-64).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відібрання дитини і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав (а.с.66-71).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Після розірвання шлюбу дитина залишалась проживати з матір`ю в квартирі, яку набуто у шлюбі та яку він залишив дружині та дітям. Фактично дитина з ним не проживала та не проживає, в нього є інша сім`я. ОСОБА_6 на стягнення аліментів не подавала, була домовленість щодо утримання дітей, яку він виконував добровільно. Після смерті ОСОБА_7 син влаштований рішенням органу опіки та піклування на тимчасове проживання до сім`ї діда ОСОБА_1 , хоча фактично перебуває в гуртожитку за місцем навчання в м. Одесі в коледжі. Рішення суду про визначення місця проживання дитини не ухвалювалось. В справі відсутній документ про визнання його винним у невиконанні батьківських обов`язків. Підстави для застосування положень статті 164 СК України відсутні. Судова практика виходить з того, що якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом, вимоги про відібрання дитини на підставі статті 162 СК України є такими, що заявлені передчасно. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
У поясненні третя особа ОСОБА_1 заперечення на апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що з квітня 2020 року неповнолітній ОСОБА_8 проживає в його родині, відповідач сам визнає, що дитина з ним не проживає. Ухилення від виконання батьківських обов`язків не спростовано. Відповідач звертався до суду з позовом про виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_9 . Кошти на утримання дитини не надаються. Дитина в гуртожитку проживає лише під час навчання. Оскарження відповідачем судового рішення є перешкодою для того, щоб він як дід оформив опіку та державну допомогу на утримання онука (а.с.89-90).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2006 року. 
Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишилися проживати з матір`ю ОСОБА_4 , батько дітей став проживати окремо.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом Татарбунарської районної державної адміністрації від 16 квітня 2020 року №46/А-2020 в порядку здійснення заходів щодо соціального захисту прав дітей до прийняття остаточного рішення про форму влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено тимчасове місце проживання дитини разом з дідом ОСОБА_1 , 1947 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відібрання дитини від батька без позбавлення їх батьківських прав врегульовано статтею 170 СК України. Відповідно до частини 1 даної норми права суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання; у цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам – за їх бажанням або органові опіки та піклування.
З матеріалів справи встановлено, що з розірванням шлюбу у 2006 році ОСОБА_2 проживав окремо від ОСОБА_4 та дітей. До смерті матері ОСОБА_4 дитина ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю, після смерті матері дитина ОСОБА_3 став проживати в сім`ї діда ОСОБА_1 , де проживає й наразі. Органом опіки та піклування визначено тимчасове проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з дідом ОСОБА_1 .
Отже, починаючи з 2006 року дитина ОСОБА_3 не проживав з батьком, на час звернення органу влади до суду з позовом про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав дитина ОСОБА_3 не проживала з батьком ОСОБА_2 .
За таких обставин, відсутні правові підстави для застосування положень статті 170 СК України, оскільки відібрання дитини від батька з яким дитина не проживає з 2006 року та з ним не знаходиться є неможливим. 
       Ухвалюючи рішення в частині вимог про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, суд дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються норми статті 170 СК України, тому рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог про відібрання дитини.
       В решті рішення суду не оскаржено, тому в силу положень статті 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів при даному апеляційному перегляді справи не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 квітня 2021 року в частині позовних вимог Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області в особі правонаступника Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. – скасувати.
В задоволенні позовних вимог Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області в особі правонаступника Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 9 березня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова