УХВАЛА

10 січня 2022 року 
м. Київ

Справа №  910/32357/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Уркевича В.Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Служби зовнішньої розвідки України 
(далі - Служба ЗРУ)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021
за позовом Служби ЗРУ
до державного підприємства "Науковий центр точного машинобудування" 
(далі - ДП "НЦТП")
про розірвання договору, стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Служба ЗРУ звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15, а рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 залишити в силі. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2021 касаційну скаргу Служби ЗРУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15 залишено без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України, визначено, що скаржнику необхідно: надати докази на підтвердження зазначених в скарзі підстав пропуску строку на касаційне оскарження або навести інші поважні підстави; чітко вказати пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як підставу (підстави) для касаційного оскарження судового рішення; надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, а саме - у сумі 28 778,14 грн.

Ухвала Верховного Суду від 06.12.2021 отримана скаржником 13.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0101616947290.

16.12.2021 від ДП "НЦТП" надійшов відзив на касаційну скаргу Служби ЗРУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15, в якому воно просить суд: у разі встановлення Верховним Судом обставин, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 292 ГПК України, повернути касаційну скаргу; у разі прийняття касаційної скарги до розгляду - відмовити у задоволенні касаційної скарги Служби ЗРУ, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 залишити в силі; у випадку прийняття скарги до провадження - відкласти розгляд касаційної скарги до моменту ознайомлення директора  ДП "НЦТП" із справою №910/32357/15.

23.12.2021 Служба ЗРУ подала до Касаційного господарського суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги. Зі змісту заяви про усунення недоліків касаційної скарги вбачається, що, обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №199/3846/19 та у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі 6-75цс13, від 14.10.2014 у справі 3-143гс14.

Також у заяві про усунення недоліків касаційної скарги скаржник, посилаючись на підпункт 5 пункту 2 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, вважає, що реєстраційний штамп Служби ЗРУ, проставлений на копії першої сторінки оскаржуваної постанови, можна вважати належним доказом отримання оскаржуваної постанови саме у цей день. 

З урахуванням викладеного Служба ЗРУ вважає за можливе поновити строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15 та просить поновити їй строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15.

Щодо вимог надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, скаржник зазначив, що ним до касаційної скарги було додано платіжне доручення від 15.11.2021 №6863.

Дослідивши матеріали касаційної скарги з доданими до неї документами, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

З додатків 3, 9 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Пунктом 3.7 Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Необхідними реквізитами ідентифікації позовної заяви (заяви, скарги), а у даному випадку касаційної скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна касаційна скарга, та дата судового рішення апеляційного господарського суду, яке оскаржується.

До касаційної скарги додано платіжне доручення від 15.11.2021 №6863, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 28 778,14 грн., призначення платежу: *;101;33240845;2800, Судовий збір за позовом СЗР України, Верховний Суд.

Зазначене платіжне доручення не може бути прийняте як належний доказ сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, оскільки в призначенні платежу платіжного доручення відсутній номер справи та дата судового рішення апеляційного господарського суду, яке оскаржується.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 914/1542/17, від 16.01.2019 у справі № 905/1057/18, від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18 та ухвалах Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 910/5640/18, від 12.05.2020 у справі № 910/7841/19, від 03.09.2020 у справі № 923/713/19, від 15.03.2021 у справі № 916/2379/20.

З огляду на викладене платіжне доручення, надане скаржником до касаційної скарги, не може вважатися належним доказом, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі № 910/32357/15.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі №910/32357/15 прийнята 20.10.2021, інформація про дату складання повного тексту постанови відсутня, а тому строк на її оскарження закінчився 09.11.2021.

Колегія суддів зазначає, що Судом вже надавалася оцінка викладеним обставинам, які наведені у новому клопотанні скаржника, в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 06.12.2021, та такі підстави для поновлення процесуального строку були визнані неповажними. Інших, нових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку скаржник у своєму клопотанні не навів.

Частиною першою статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Верховний Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутністю у заявника коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки всі учасники рівні перед законом та мають прямий обов`язок сплатити судовий збір за перегляд судових рішень у суді касаційної інстанції.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Проте скаржник у своєму клопотанні не наводить достатніх обґрунтувань пропуску процесуального строку, які можна було б вважати непереборними та пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій (а саме - своєчасного подання касаційної скарги у передбачені ГПК України строку).

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення строку не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а також не зазначено об`єктивних непереборних обставин, що стали причиною його пропуску строку, у зв`язку з чим колегія суддів визнає наведені підстави неповажними та відмовляє у його задоволенні.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 293 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Частиною п`ятою статті 293 ГПК України передбачено, що ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє не пізніше ніж через двадцять днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Виходячи з наведеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби ЗРУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15.

Керуючись статтями 234, 292, 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби зовнішньої розвідки України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №910/32357/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                            В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                            І. Булгакова 

Суддя                                                                                                          В. Уркевич