Ухвала
іменем України 
20 січня 2022 року
м. Київ
справа № 357/3968/21
провадження № 51-6025 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінального суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня      2021 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше судимої 02 червня 2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі статті 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, визнано винуватою та засуджено за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року ОСОБА_5 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.
10 березня 2021 року близько 12:00 ОСОБА_5 поблизу будинку АДРЕСА_2 , а саме біля бетонних плит, які знаходяться поруч з парканом дитячого садочку, знайшла два згортки фольги, у яких знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, ззовні схожа на психотропну речовину «амфетамін», та поклала в кишеню своєї куртки, і тим самим повторно, незаконно придбала її і  стала незаконно зберігати вказану речовину для власного вживання без мети збуту.
Цього ж дня близько 12:20 поблизу будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 була зупинена працівниками поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу речей та в подальшому, під час проведення особистого обшуку в останньої, у верхній лівій кишені куртки, в яку вона була одягнена, виявлено та вилучено два згортки фольги, у яких знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, — амфетамін. 
Загальна маса амфетаміну в речовинах, яку ОСОБА_5 незаконно придбала та зберігала при собі для власного вживання без мети збуту, становить 0,176 г.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року щодо засудженої          ОСОБА_5 залишено без зміни.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2021 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
17 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга прокурора, в якій вона ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії засудженої за частиною 2 статті 309 КК, а саме як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.
 Зокрема, вважає, що суд вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено, – амфетаміну, без мети збуту, оскільки прийшов до висновку про зберігання останньою саме наркотичного засобу. 
Крім того, зазначає про те, що вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглядалося в порядку частини 3 статті 349 КПК, а тому судове слідство обмежилося лише допитом обвинуваченої, яка вказала на придбання нею та зберігання амфетаміну, при цьому, висновок експерта стосовно того, чи є ця речовина «наркотичним засобом» чи «психотропною речовиною», суду не надавався та судом не досліджувався. Відтак вважає, що суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості перевірити вказану обставину, а саме предмет злочину, чи є ця речовина «наркотичним засобом» чи «психотропною речовиною», як на те вказано в обвинувальному висновку.
До того ж прокурор стверджує про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
У касаційній скарзі прокурор, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433,             438 КПКне є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
Доводи прокурора про те, що судом безпідставно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за частиною 2 статті 309 КК,є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, частиною 2 статті 309 КК передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Згідно змісту вироку, судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2021 року ОСОБА_5 повторно (протягом року після засудження за статтею 309 КК) придбала та стала незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту психотропну речовину «амфетамін».
У своєму рішенні районний суд врахував визнання засудженою ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 309 КК. Також суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового засідання, а саме засуджена та прокурор, не заперечували проти цього. 
Таким чином, місцевий суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину доведена повністю та її дії правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 309 КК.
При цьому суд першої інстанції у відповідності до частини 3 статті 337 КПК не вбачав підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок районного суду, врахував, що цим судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 повторно (протягом року після засудження за цією статтею) придбала та стала незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту, психотропну речовину «амфетамін», та зазначив, що вказане відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та кваліфікації дій останньої.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки судами встановлено придбання та зберігання засудженою психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, а тому її дії правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 309 КК.
При цьому у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор зазначає про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною 1           статті 309 КК, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, що, на її думку, відповідає фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Отже, прокурор у своїй касаційній скарзі не заперечує і того, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено вчинення засудженою злочину протягом року після її засудження за статтею 309 КК, що, зокрема, і передбачає кримінальну відповідальність за частиною 2 статті 309 КК, а не за частиною 1 цієї статті, як вважає прокурор.
Що стосується доводів прокурора, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, обіг якої обмежено, – амфетаміну, без мети збуту, оскільки прийшов до висновку про зберігання останньою саме наркотичного засобу, то колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. 
Так, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вважав допущену судом першої інстанції описку в мотивувальній частині рішення, а саме зазначення «наркотичних засобів» як «психотропної речовини», технічною помилкою, яка не впливає на зміст постановленого судом рішення, а саме на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та кваліфікацію її дій.
У колегії суддів не викликає сумніву такий висновок апеляційного суду, оскільки, як вже зазначалося, зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що  ОСОБА_5 повторно (протягом року після засудження за статтею 309 КК) придбала та стала незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту психотропну речовину «амфетамін», що по суті не заперечується прокурором та передбачає кримінальну відповідальність за частиною 2 статті 309 КК.
Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення цієї скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити прокурору ОСОБА_4 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції,у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня               2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                 ОСОБА_3