Номер провадження: 22-ц/813/1345/22 
Номер справи місцевого суду: 522/4610/17
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2022                                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М., 
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк»),
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2019 року у складі судді Кічмаренка С.М.,
в с т а н о в и в:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10.01.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» повним правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту №2006/686-Ф03.7/98, відповідно до умов якого  ОСОБА_1  надано кредитні кошти в розмірі 87 400,00 доларів США із сплатою 12,25% та кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 10.01.2022. Згідно з заявою на видачу готівки №11/1 від 11.01.2007  ОСОБА_1  отримав в касі №1 відділення №686 АКБ "Укрсоцбанк" грошові кошти в сумі 87 400,00 доларів США, що в еквіваленті становить 441 370,00 грн. 11.01.2007 одразу після підписання договору кредиту, ОСОБА_1 перелічив кошти у сумі 441 389,19 грн на рахунок забудовника, що підтверджується квитанцією №39 від 11.01.2007 виданою касиром АКБ «Укрсоцбанк», при цьому жодних валютно-обмінних операцій він не проводив.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення пункт 1.1. Договору кредиту №2006/686-Ф03.7/98 від 10.01.2007 в частині визначення суми кредиту в розмірі 87 400,00 доларів США. Внесено зміни в Договір кредиту №2006/686-Ф03.7/98 від 10.01.2007 визначивши суму кредиту в розмірі 441 370,00 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2019 заяву АТ Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до розпорядження Бек-офісу №11 від 11.01.2007 кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, а саме в доларах США та згідно заяви про видачу готівки №11/1 від 11.01.2007, позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 87400,00 доларів США. Посилання позивача на недійсність правочину, тільки з причин, що грошові кошти надавалися в іноземній валюті є необґрунтованими. Також апелянт зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду в 2019 році та дії позивача щодо оскарження договору кредиту через дванадцять років після його укладення є нічим іншим, як намагання позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань. 
11.01.2021 представник  ОСОБА_1 надав суду пояснення у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що одразу після підписання договору кредиту, ОСОБА_1 перелічив кошти у валюті гривня на рахунок забудовника, при цьому жодних валютно-обмінних операцій він не проводив, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача щодо недійсності пункту 1.1. Договору кредиту 8 від 10.01.2007 в частині визначення суми кредиту в розмірі 87 400,00 доларів США, у зв`язку з чим суд ухвалив внести зміни в Договір кредиту № 2006/686-Ф03.7/98 від 10.01.2007 року визначивши суму кредиту в розмірі 441 370,00 грн.
Проте погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх без встановлення фактичних обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 2006/686-Ф03.7/98, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 87 400,00 доларів США зі сплатою 12,25% та кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 10.01.2022.
Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надавався на фінансування інвестування житла - трьохкімнатної квартири, розрахунковою площею 85,69 кв.м., що розташована на 8 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №368 про дольову участь в будівництві житла від 06.01.2006, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Берег-Будгруп».
Згідно з розділом 4 договору №368 про дольову участь у будівництві житла, розрахунок за цим договором здійснюється в національній валюті України - гривні.
Відповідно до заяви на видачу готівки №11/1 від 11.01.2007 ОСОБА_1 отримав у касі №1 відділення № 686 АКБ "Укрсоцбанк" грошові кошти в розмірі 87 400,00 доларів США, що в еквіваленті становить 441 370,00 грн.
Згідно з квитанцією №39 від 11.01.2007 ОСОБА_1 перевів кошти у сумі 441 389,19 грн. на рахунок забудовника.
Отже, беззаперечно встановлено, що укладаючи кредитний договір позивач на свій розсуд та за вільним волевиявленням вирішив оформити кредит саме в іноземній валюті доларах США.
При цьому посилання позивача на те, що останній отримав кошти у гривні є безпідставним, так як за заявою позивача він отримав від банку кредит у розмірі 87 400,00 доларів США, які в наступному було конвертовано в гривню, що в еквіваленті становило 441 370,00 грн. Вказані кошти позивач перерахував на рахунок забудовника.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Слід зазначити, що позовна давність застосовується у випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду та мотиви та підстави, викладені вище.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») задовольнити.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2019 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») про визнання недійсним пункту договору, внесення змін до договору відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 21.02.2022.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: