УХВАЛА

10 лютого 2022 року  
Київ
справа №560/5575/20
адміністративне провадження №К/990/3036/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Кашпур О.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року
у справі № 560/5575/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань Соколова О.В. від 13 серпня 2020 року №514-ос "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій рівнозначній посаді з 20 серпня 2020 року;
- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2020 у зв`язку із незаконним звільненням з роботи; - допустити негайне виконання рішення суду. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань Соколова О.В. від 13 серпня 2020 року №514-ос "Про звільнення ОСОБА_1 ";
Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій рівнозначній посаді з 20 серпня 2020 року;
Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2020 по 13.05.2021 у розмірі 654757 грн. 74 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах виплати за один місяць допущено до негайного виконання.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до  Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1  повернуто скаржнику на підставі пункту першого частини п`ятої   статті 332 КАС України.
21 січня 2022 року касаційна скарга позивача повторно надійшла на адресу Верховного Суду.
Разом із касаційною скаргою, позивачем подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що вперше звернувся до Верховного Суду 09 грудня 2021 року у строк, передбачений законом. Повторно подана касаційна скарга після повернення Верховним Судом та отримання ухвали про повернення, без зволікань.
Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).
Як вбачається із матеріалів касаційного провадження, позивачем оскаржується  постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, повний текст якої виготовлено 11 листопада 2021 року. Первісну касаційну скаргу подано (здано на пошту) 09 грудня 2021 року.
З огляду на викладене, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки скаржником подана первісна касаційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, а також повторно подана касаційна скарга після повернення Верховним Судом, без  зволікань та перевищення строків касаційного оскарження, що свідчить про цілеспрямованість дій позивача щодо касаційного оскарження.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі позивач зазначає  пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Так, скаржником зазначено, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи зазначений спір у порушення вимог матеріального права, не застосував до спірних правовідносин норми статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» №794-VІІІ, а саме, щодо працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань, які приймаються на службу на підставі конкурсу, Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України, та дійшов висновку, що оскільки відбулося скорочення посади державної служби, яку позивач займав внаслідок заміщення посадою особи рядового та начальницького складу, це є безумовною підставою для звільнення з органу.
Також суд не застосував частину 5 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» №794-VІІІ, згідно якої на державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу".
Також зазначено, що основним законом для працівників ДБР є Закон України №794-VIII, а висновки Верховного Суду щодо застосування статей 9, 12, 14, 14-2, 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-ІІІ (у редакції Закону України від 03.12.2019 №305-ІХ); підпунктів 3, 4 пункту 3 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ відсутні, що є підставою для касаційного оскарження відповідно до п. З ч.4 ст.328 КАС України.
Разом з тим, у касаційній скарзі, як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, скаржник наводить пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Скаржник зазначає, що судами не застосовано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 06 липня 2021 у справі №640/3456/20, від 16.06.2021 у справі №440/1964/20 щодо застосування положень частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, який не врахований судом апеляційної інстанції при розгляді справи, 
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пунктів 1, 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 560/5575/20.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 560/5575/20.
Витребувати із Хмельницького окружного адміністративного суду справу №560/5575/20.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                           Н. А. Данилевич

                                                                                                                    О. В. Кашпур