СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                 м. Харків               Справа № 922/776/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.,
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явились;
від відповідача (апелянта): не з`явились;
від третьої особи-1: не з`явились;
від третьої особи-2: не з`явились;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш", м. Харків (вх. №2962 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 (повний текст складено 01.09.2021) у справі №922/776/21 (суддя Лаврова Л.С.), 
за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків,
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш", м. Харків,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Улюблений дім", м.Харків, 
2) Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м.Харків, 
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2021 Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (надалі - КП "Харківські теплові мережі") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" (надалі - ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш") з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 287968,58грн, з яких: 219813,05грн - вартість спожитої тепловії енергії за Договором про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002; 17816,82грн - 3% річних; 49162,06грн - інфляційні втрати; 1176,65грн - пені.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.20202 в частині повної та своєчасної оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії за період з січня 2015 року по квітень 2020 року до нежитлових приміщень ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" у житловому будинку за адресою: вул. Сергіївська, буд. 8 у м.Харкові.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.03.2021 відкрито провадження у справі №922/776/21 та призначено справу до розгляду.  
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.04.2021, окрім іншого, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСББ "Улюблений дім".
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.05.2021, окрім іншого, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КП "Жилкомсервіс".
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість у сумі 76093,06грн, з яких:  65592,00грн вартості спожитої теплової енергії, 3215,90грн 3% річних, 6108,51грн інфляційних втрат, 1176,65грн пені та 1141,40грн судового збору. В решті позову відмовлено.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
За твердженням скаржника, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми Закону України "Про теплопостачання", які не підлягають застосуванню, оскільки не розповсюджуються на відповідача. Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок щодо наявності заборгованості за спожиту теплову енергію, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є споживачем теплової енергії, який відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" використовує теплову енергію на підставі договору. Однак, судом не було надано належної правової оцінки  доводам відповідача стосовно того, що останній не є споживачем теплової енергії у розумінні норм Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки не являється ані власником, ані користувачем  жодних житлових або нежитлових приміщення у багатоквартирному будинку за адресою: м. Харків, вул. Сергіївська, буд. 8. Також у ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" відсутні будь-які договори на управління, обслуговування, доручення на укладання від імені власників договорів щодо надання житлово-комунальних послуг, тощо зі співвласниками цього багатоквартирного будинку, і відповідачем такі договори ніколи не укладалися.
Поряд з викладеним скаржник також посилається на те, що ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" фактично не отримувало теплову енергію у багатоквартирному  за адресою: м. Харків, вул. Сергіївська, буд. 8, а тому відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту співвласниками цього будинку теплову енергію. Оскільки у багатоквартирному будинку створено ОСББ "Улюблений дім", тому відповідно  до ст.ст. 1, 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" саме на ОСББ покладено обов`язок забезпечувати утримання місць загального користування багатоквартирного будинку, а не на відповідача (ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш"). 
Посилаючись на неотримання та відсутність у відповідача будь-яких об`єктивних можливостей фактичного отримання та споживання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Сергіївська, буд. 8, оскільки останньому не належать на праві власності, користування чи оперативного управління будь-які приміщення (житлові або нежитлові) у цьому будинку, скаржник наголошує, що надані позивачем до матеріалів справи докази не підтверджують наявність підстав для оплати ним вартості теплової енергії, зважаючи на те, що:
- акти підключення (відключення) споживачів в графі споживач/балансоутримувач не містять даних, яким підтверджується згода відповідача на підключення/відключення теплопостачання (зокрема, в цій графі відсутні ПІБ, підпис уповноваженої особи відповідача, у той час містяться підписи, печатки лише КП "Жилкомсервіс", дільниця №30);
- відповідно до відомостей обліку споживання теплової енергії споживачем теплової енергії у цьому будинку є ОСББ "Улюблений дім", що підтверджує факт споживання саме останнім теплової енергії, а не відповідачем; 
-  сам по собі Договір про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002 не є достатньою підставою для стягнення заборгованості за фактично не отриману та не спожиту теплову енергію, оскільки зі змісту цього правочину вбачається, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов щодо постачання теплової енергії лише на один рік, що підтверджується розрахунком обсягу теплової енергії, яка поставляється протягом поточного року та її вартості (Додаток №1 до Договору); 
- відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем подавалися заявки на наступні розрахункові періоди щодо обсягів постачання теплової енергії відповідно до п. 6.3. Договору вказує на те, що сторони не погоджували обсяги постачання теплової енергії та її вартість на наступні періоди (опалювальні сезони), що, у свою чергу, вказує на недосягнення згоди щодо всіх істотних умов договору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 поновлено ПрАТ "ХЕЗ "Укрелектромаш" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; встановлено учасникам судового процесу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами його надсилання іншим учасникам в порядку ст. 263 ГПК України до 09.11.2021 та призначено справу до розгляду на 17.11.2021 о 12:30 год.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 09.11.2021 від КП "Харківські теплові мережі", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін. Вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що в силу норм Закону України "Про теплопостачання" підставою використання теплової енергії споживачем є саме договір. Посилається на те, що між КП "Харківські теплові мережі" та ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" укладено Договір про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002, за умовами якого позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача (актовий зал, кабінет, вестибюль) в житловому будинку за адресою: вул. Сергіївська. буд.8 III блок гуртожитку у м. Харкові (Додатки № 2, 4 до Договору). За умовами цього договору він набув чинності з дня його підписання та діяв до 31.12.2002 (п. 10.1 Договору), водночас цей договір продовжував діяти на кожний наступний рік з огляду на відсутність письмових повідомлень відповідача про необхідність його припинення відповідно до п. 10.4 Договору. 
Позивач вважає безпідставними посилання скаржника на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою КМУ №630 від 21.07. 2005, оскільки останні регулюють відносини між КП "Харківські теплові мережі" та споживачами житлово-комунальних послуг (фізичними особами), які отримають комунальну послугу. У даному ж випадку між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини у сфері купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, які регулюються саме Закон України "Про теплопостачання". Аргументи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", які передбачають обов`язок співвласників багатоквартирного будинку самостійно утримувати місця загального користування, на думку позивача є недоречними, оскільки нежитлові приміщення відповідача (актовий зал, вестибюль, кабінет) не відносяться до місць загального користування.
Як вказує позивач, на підставі умов Договору про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002 ним направлялись відповідачу рахунки за спожиту теплову енергію, однак останній не сплачує рахунки у повному обсязі, а також не подав заяву про припинення дії договору у встановленому порядку. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення опалення на початку опалюваного сезону та актами відключення на кінець опалювального до житлової будівлі в цілому, які скріплені печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача цього будинку КП "Жилкомсервіс". Також, факт споживання відповідачем теплової енергії як на потреби опалення спірних приміщень, так і цілого житлового будинку підтверджується актами готовності до опалювального сезону, які підписані балансоутримувачем. 

Судове засідання у справі № 922/776/21,  призначене на 17.11.2021 о 12:30 год. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача               Мартюхіної Н.О.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021, у зв`язку із тимчасовою непрацездатності судді Гези Т.Д. для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд справи №922/776/21 призначено на 20.12.2021 о 15:00 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №922/776/21 до  12.01.2022 о 14:30 год. 
Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 12.01.2022 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи всі сторони повідомлялись належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у даному випадку правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" та Відкритим акціонерним товариством "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" Договору про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002.
За умовами цього Договору енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві (відповідачу), теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 Договору).
Згідно з п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:
- опалення та вентиляцію – в період опалювального сезону;
- гаряче водопостачання - протягом року;
- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;
- кондиціювання повітря по мірі необхідності;
Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск-получення теплової енергії.
Згідно з п. п. 6.3-6.6 Договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що є і заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.
Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:
-при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;
-у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.
Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових мереж енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше, як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. 
При несплаті споживачем попередньої оплати  за теплову енергію, в указаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії споживачу здійснюється на умовах товарного кредиту.
Відсоток за товарний кредит встановлюється в розмірі 1,5 облікової ставки НБУ.
Згідно з п. п. 10.1, 10.3-10.4 Договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. 
Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної оплати на умовах договору за фактично спожиту теплову енергію. 
Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.
Як свідчать досліджені судом матеріали справи, у період опалювальних сезонів 2015 – 2020 років, які розпочато та завершено на підставі відповідних розпоряджень Харківського міського голови, КП "Харківські теплові мережі" згідно з умовами укладеного договору здійснював постачання теплової енергії до нежитлових приміщень (актовий зал, вестибюлб, кабінет) в житловому будинку №8 по вул. Сергіївській у м. Харкові, які, як зазначає позивач належать ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш".
Про вказані обставини щодо постачання теплової енергії  свідчать залучені до матеріалів справи відомості обліку споживання теплової енергії на опалення, складені протягом вказаних вище опалювальних сезонів (а. с. 79 – 101, т.1).
З метою оплати наданих послуг теплопостачання позивач у період опалювальних сезонів 2015 – 2020 років позивач направляв на адресу відповідача відповідні рахунки-фактури та акти звіряння (а. с. 22-65, т.1).
Проте, як вказує позивач, заборгованість за спожиту теплову енергію протягом опалювальних сезонів з січня 2015 по квітень 2020 року відповідачем спалено не було, у зв`язку з чим у ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" перед позивачем утворилася заборгованість за вказаний період надання послуг (постачання теплової енергії) у сумі 219813,05грн.
Обставини щодо необхідності стягнення зазначеної заборгованості у судовому порядку стали підставами для звернення позивача до Господарського суду Харківської області із цим позовом.
Крім того, у зв`язку з прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства нарахував та заявив до стягнення з відповідача 17816,82грн 3% річних, 49162,06грн інфляційних втрат та 1176,65грн – пені за прострочення щомісячних платежів.
Як вже зазначалось вище, Господарським судом Харківської області 26.08.2021 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/776/21, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 76093,06грн, з яких: 65592,00грн вартості  спожитої теплової енергії, 3215,90грн 3% річних, 6108,51грн інфляційних втрат та  1176,65грн пені, а в решті позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та достовірність доказів, якими підтверджується наявність заборгованості відповідача за неналежне виконання договірних зобов`язань, що складає 219813,05грн, та утворилася за період з січня 2015 року по квітень 2020 року. Окрім того, за висновком суду, на вказану суму заборгованості позивачем правомірно було нараховано пеню, інфляційні втрати і 3% річних. У той же час, місцевий суд врахував подану відповідачем заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо стягнення боргу за період з січня 2015 по 03.03.2018, у зв`язку з чим суд застосував наслідки спливу позовної давності та задовольнив позовні вимоги частково у вказаному вище розмірі.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Предметом спору у цій справі є питання щодо наявності або відсутності  підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг за Договором про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002 у заявленому позивачем розмірі за період з січня 2015 року по квітень 2020 року.
Так, за змістом положень ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 638 ЦК визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з приписами ст.ст. 525, 526, 629 ЦК і ст. 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, спірні праовідносини сторін урегульовано Договором про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002, який за своєю правовою природою є договором надання послуг з постачання теплової енергії у виді гарячої води (опалення), та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.ст. 173, 174 ГК та ст. 11, 202, 509, 530 ЦК.
Згідно зі ст.ст. 901, 903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Пунктом 1.1. укладеного між сторонами Договору передбачено зобов`язання позивача (енергопостачальної організації) постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень відповідача, що відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" віднесено до комунальних послуг.
Комунальні послуги за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються у тому числі спеціальним  Законом України "Про теплопостачання", який визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
Так, за приписами ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається (ч. 1 ст. 275 ГК України).
Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.
Поняття споживач теплової енергії закріплено у ст. 1 Закону України "Про теплопостачання". До споживачів теплової енергії цією статтею віднесено - фізичних або юридичних осіб, які використовують теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; цією ж статтею таж передбачено, що внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.
Як вже вказувалось вище, за умовами п.п. 10.1, 10.3-10.4 Договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної оплати на умовах договору за фактично спожиту теплову енергію. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.
Матеріали справи не містять доказів заявлення будь-якою зі сторін про припинення договору, а тому колегія суддів приходить до висновку, що зазначений Договір був чинним та його умови діяли також протягом опалювальних сезонів 2015 – 2020 років, тобто у заявлений позивачем період.
Таким чином, оскільки положення Закону України "Про теплопостачання" визначають споживачем теплової енергії, зокрема юридичну особа, яка використовує теплову енергію саме на підставі договору, а також з огляду на чинність і дію Договору про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002 з підстав відсутності будь-яких письмових заяв сторін про припинення його дії, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та суб`єктом у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 
Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
При цьому, наявність письмово оформленого договору свідчить про чинність та дійсність зобов`язання споживача оплачувати надані йому послуги.
Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Таким чином, взявши до уваги погоджені сторонами умови Договору про постачання теплової енергії №3197 від 01.08.2002, якими сторони чітко погодили та встановили порядок постачання теплової енергії, а також визначили порядок та строк її оплати, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати спожитої теплової енергії за договором.
За змістом апеляційної скарги відповідач не погоджується з висновком місцевого суду про те, що останній являється споживачем послуг з постачання теплової енергії у спірні нежитлові приміщення (актовий зал, кабінет, вестибюль), мотивуючи свою позицію тим, що він не є власником будь-яких житлових чи нежитлових приміщень у будинку за адресою: вул. Сергіївська, буд.8 у м. Харкові. Вважає, що оскільки у будинку створено ОСББ "Улюблений дім", то відповідно до вимог Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" саме на ОСББ покладено обов`язок забезпечувати утримання місць загального користування багатоквартирного будинку. Також посилається на те, що ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" фактично не отримувало теплову енергію у багатоквартирному у цьому будинку, а тому відсутні підстави для оплати послуг з її постачання. 
Колегія суддів зазначає, що виходячи приписів Закону України "Про теплопостачання" споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Разом з цим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі і має істотне значення для її правильного вирішення у тому разі, якщо між сторонами - теплопостачальною організацією та фактичним отримувачем такої послуги не було укладено відповідного договору про постачання теплової енергії, укладення якого обов`язкове згідно закону.
У даному ж випадку між позивачем та відповідачем укладено відповідний договір, який є чинним та містить чітко визначений обов`язок відповідача оплатити вартість наданих позивачем послуг, і фактичне використання чи невикористання відповідачем об`єктів нерухомості, до яких подаються такі послуги теплопостачальною організацією, за наявності чинного договору, не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.06.2021 було витребувано у Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради інформацію щодо підтвердження права власності за ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" на нежитлові приміщення, а саме актовий зал, кабінет, вестибюль в житловому будинку за адресою: вул. Сергіївська, буд.8 ІІІ блок гуртожитку в м. Харкові.
На виконання вимог суду листом №5132/04-12/21 від 25.06.2021 КП "Харківське міське БТІ" повідомило, що вивченням наявних архівних матеріалів інвентаризаційних справ по вул. Сергіївська, буд. 8, встановлено, що БТІ заінвентаризовано житловий будинок літ. "А-16" та гуртожиток літ. "А-9", а саме:
- будинок (гуртожиток) літ. "А-9", загальною площею 8694,3кв.м на праві державної власності за Державою в особі Верховної ради (користувач - Відкрите акціонерне товариство "Укрелектромаш"), згідно реєстраційного посвідчення від 03.11.2000, виданого на підставі Закону України "Про власність" від 07.02.1991; довідки і балансову належність від 26.10.2000 №19-34/706;
- житловий будинок літ. "А-16" в цілому, на праві державної власності за Державою в особі Верховної ради (користувач - Відкрите акціонерне товариство "Укрелектромаш"), згідно реєстраційного посвідчення від 03.11.2000, виданого на підставі Закону України "Про власність" від 07.02.1991; довідки і балансову належність від 26.10.2000 №19-34/706.
У цьому листі додатково повідомлено, що за вищевказаною адресою зареєстровано квартири як окремі об`єкти нерухомого майна за фізичними та юридичними особами. 
Отже, з наданого листа судом встановлено, що за ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" з 2000 року рахувалися на балансі та у відповідача перебувало у користуванні два об`єкти нерухомого майна за адресою по вул. Сергіївська, буд. 8 у м. Харкові в цілому, а саме: будинок (гуртожиток) літ. "А-9" та житловий будинок літ. "А-16". Також за вищевказаною адресою також зареєстровано право власності на окремі квартири фізичних та юридичних осіб. 
Тобто, всі об`єкти нерухомого майна, які знаходяться по вул. Сергіївська, буд. 8 у м. Харкові (два житлових будинки), окрім житлових квартир, які належать  фізичним та юридичним осам, з 2000 року перебувають у держаній власності та знаходяться у користуванні саме відповідача.
Водночас, сторони цього спору не заперечують те, що по вищевказаному Договору №3197 від 01.08.2002 постачання теплової енергії у виді гарячої води здійснювалось до нежитлових приміщень (актового залу, кабінету, вестибюлю) у житловому будинку за адресою: вул. Сергіївська. буд.8 III блок гуртожитку у м.Харкові (Додатки № 2, 4 до Договору), тобто до нерухомого майна, яке знаходиться в користуванні ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш".
При цьому в процесі розгляду справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження припинення у ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" права користування нежитловими приміщеннями (актовий зал, кабінет, вестибюль) у вказаному будинку.
Відповідачем також не надано до матеріалів справи доказів передачі нежитлових приміщень на баланс територіальної громади міста Харкова або ОСББ "Улюблений дім", або ж доказів приватизації спірних приміщень жителями багатоквартирного будинку.
Відносно аргументів скаржника, що спірні нежитлові приміщення (актового залу, кабінету, вестибюлю) відносяться до спільного майна багатоквартирного будинку, а тому саме ОСББ повинно нести витрати на оплату послуг постачання теплової енергії, суд апеляційної інстанції зауважує таке.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
За приписами ст. 1 Закону допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), нежитловим - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Крім цього, п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Проте, відповідачем в процесі розгляду справи не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження припинення права ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" користування нежитловими приміщеннями (актовим залом, кабінетом, вестибюлем), до яких здійснювалось постачання теплової енергії за договором. 
Також відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено того, що спірні нежитлові приміщення відносяться до місць загального користування та не зазначено на підставі якого акту, рішення чи розпорядження органу виконавчої влади або ж законодавчого акту таке майно вибуло з державної власності та, відповідно, з балансу відповідача було передано власникам квартир багатоквартирного будинку.
Відповідачем також не надано будь-якого документального підтвердження ініціювання ним вирішення питання щодо припинення дії Договору №3197 від 01.08.2002 в частині визначення  ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" споживачем послуг за цим договором або ж  внесення змін до договору (у разі передачі спірного майна іншим особам) в частині визначення нового споживача послуг теплопостачання.
Отже, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується, що з 2000 року два об`єкти нерухомого – житлові будинки за адресою: вул. Сергіївська. буд. 8 майна рахувалися на балансі та перебували у користуванні відповідача в цілому, тобто саме відповідачу було надано право користування нежитловими приміщеннями у вказаних будинках,  і станом на час розгляду цього спору таке право не припинено - відсутні записи про право власності на спірні нежитлові приміщення (актовий зал, кабінет, вестибюль) за будь-якими іншими особами, тому колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що саме відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії за Договором №3197 від 01.08.2002, у зв`язку чим у нього існує обов`язок оплатити фактично надані послуги.
Судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи було з`ясовано, що в судовому порядку з відповідача вже стягувалась заборгованість за вказаним договором за минулі періоди. Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 02.06.2015 було стягнуто з відповідача заборгованість за Договором №3197 від 01.08.2002 за період з жовтня 2012 по грудень 2014. При цьому у вказаному рішенні встановлено, що відповідач частково оплачував виставлені позивачем рахунки по Договору №3197 від 01.08.2002, чим додатково спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є споживачем за спірним договором.
Як вбачається з досліджених у цій справі доказів, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" на підставі вищевказаного Договору №3197 від 01.08.2002 протягом опалювальних сезонів 2015 - 2020 років відпускало теплову енергію в гарячій воді споживачам житлового будинку № 8 по вул. Сергіївській у м. Харкові, що підтверджується долученими до матеріалів справи нарядами на підключення споживачів, у т.ч. за адресою нежитлових приміщень (актовий зал, кабінет, вестибюль) відповідача по вул. Сергіївській, буд. 8 у м. Харкові, до тепломереж від 16.10.2015, 20.10.2016, 18.10.2017, 24.10.2018, 18.11.2019 та 2020 року. 
Відключення теплопостачання у ці періоди відбувалось на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування, що вбачається, зокрема, із наданих позивачем розпоряджень Харківського міського голови (а.с. 66 - 76, 159-173, т.1).
Отже, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем своєчасно та належним чином виконано взяті на себе зобов`язання з постачання на адресу об`єкту теплоспоживання - нежитлових приміщень (актовий зал, кабінет, вестибюль) по вул. Сергіївській, буд. 8 у м.Харкові та було поставлено відповідачу теплову енергію в горячій воді в період з січня 2015 по квітень 2020 року. 
Натомість, матеріали справи свідчать, що відповідачем всупереч умов п. 3.2.2. Договору порушено взяті на себе договірні зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати вартості спожитої теплової енергії, що призвело до виникнення заборгованості.
Із змісту позовної заяви та наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що житловий будинок по вул. Сергіївській, буд. 8 у м.Харкові, у якому знаходяться нежитлові приміщення відповідача до 01.01.2017 не був обладнаний приладом обліку теплової енергії, тому з урахуванням п. 23 Правилами користування тепловою енергією, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, за умови відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії у нежитловому приміщенні відповідача, визначення позивачем об`єму наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води розрахунковим способом є обґрунтованим.
Розраховуючи вартість спожитих відповідачем послуг, позивач виходив з фактично спожитого обсягу теплової енергії, визначеного згідно з тепловим навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді, при цьому визначав обсяг спожитої теплової енергії та обсяг її вартості, виходячи із положень Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 та Керівного технічного матеріалу 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", затвердженого Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було оформлено та направлено на адресу відповідача рахунки-фактури за спожиту теплову енергію на загальну суму 219813,05грн (а.с.22-65, т.1)
Перевіривши правильність нарахованої позивачем суми боргу за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань зі сплати спожитої теплової енергії у розмірі 219813,05грн за період з січня 2015 по квітень 2020, що виконаний з урахуванням необхідних для розрахунку відомостей, що містяться в зазначених вище рахунках-фактурах судом встановлено, що заявлена до стягнення сума боргу є належним чином обґрунтованою та документально підтвердженою.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. 
Закон не передбачає безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язує споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. 
Згідно з п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758 (із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.
Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.
З огляду на викладене судова колегія зазначає, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами. 
Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів відключення нежитлових приміщень від мереж централізованого опалення та доказів оплати послуг централізованого опалення, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність у відповідача заборгованості за період з січня 2015 року по квітень 2020 року у сумі 219813,05грн.
Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Господарський суд першої інстанції, перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків прийшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені за визначений позивачем період, є методологічно та арифметично вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3215,90грн 3% річних, 6108,51грн інфляційних втрат та  1176,65грн пені є також обґрунтованими.
При цьому в процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за період з січня 2015 року по 03.03.2018.
Досліджуючи матеріали справи, суд першої інстанції встановив, що заборгованість відповідача утворилася за період з січня 2015 року по квітень 2020 року, однак позивач звернувся із цим позовом 10.03.2021, тобто з пропуском давності встановленого ст. 257 ЦК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що до вимог позивача про стягнення боргу за період з січня 2015 року по березень 2018 року підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позовних у відповідній частині на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.
У зв`язку з наявністю підстав для задоволенням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача 65592,00грн вартості спожитої теплової енергії, 3215,90грн 3% річних, 6108,51грн інфляційні втрати та 1176,65грн пені.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,           
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" на рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі №922/776/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 24.01.2022. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.І. Бородіна 

Суддя                                                                                              О.В. Плахов