Постанова
Іменем України
08 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 726/23/18
провадження № 61-9875св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І. 
учасники справи:
позивач - прокурор Чернівецької місцевої прокуратури,
відповідачі: Чернівецька міська рада, ОСОБА_1 ,  
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 грудня 2018 року у складі судді Байцар Л. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 рокуу складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року  прокурор (керівник) Чернівецької місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Чернівецької міської ради, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок площею 58,10 кв. м, а також сарай, літера «Б», вбиральня, літера «Е», колодязь, літера «І» та огорожа, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Для обслуговування цього нерухомого майна згідно з пунктом 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VIскликання від 29 травня 2014 року № 1224 ОСОБА_1 надано дозвіл на складення проєкту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що відповідає розміру земельної ділянки, визначеному статтею 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Згідно з рішенням Чернівецької міської ради від 29 травня 2014 року № 1224 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,2000 га (додатково, відповідно до інвентаризаційної справи) в оренду строком на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва, на якій не розміщенні жодні будівлі та споруди.
Згідно з пунктом 32.1 рішення 57 сесії VIскликання від 01 грудня 2014 року № 1418 внесено зміни до пункту 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 травня 2014 року № 1224, яким слова та цифри «площею 0,2000 га» замінено словами та цифрами «площею 0,3980 га».
26 травня 2016 року рішенням 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання № 253 (пункт 36) затверджено проєкт відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,3013 га, кадастровий номер 7310136900:42:004:0092, код 02.01, на АДРЕСА_1 в оренду на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва.
29 червня 2016 року між Чернівецькою міською радою в особі директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради Бабчука В. Г. та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №10129, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Прокурор зазначив, що орендована земельна ділянка відповідно до генерального плану міста Чернівці відноситься до багатоквартирної житлової та громадської забудови, у зв`язку з чим надання її для обслуговування будівель є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує конституційний принцип рівності громадян - мешканців м. Чернівці щодо реалізації права на землю. Також, оскаржуваним рішенням порушено порядок надання в оренду вільних земельних ділянок державної чи комунальної власності, права на які (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).
З урахування уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати пункт 36 рішення 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 26 травня 2016 року № 253 в частині затвердження проєкту відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,3013 га, кадастровий номер 7310136900:42:004:0092, в оренду строком на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір оренди землі від 29 червня 2016 року № 10129, укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради спірну земельну ділянку.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 36 рішення 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 26 травня 2016 року № 253 в частині затвердження проєкту відведення та надання ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,3013 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) без права будівництва, кадастровий номер 7310136900:42:004:0092, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір оренди землі від 29 червня 2016 року № 10129, укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради земельну ділянку, площею 0,3013 га, кадастровий номер 7310136900:42:004:0092, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнено з міського бюджету Чернівецької міської ради на користь Чернівецької місцевої прокуратури судовий збір у розмірі 2 400,00 грн. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь Чернівецької місцевої прокуратури судовий збір у розмірі 2 400,00 грн.  
Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розташування спірної земельної ділянки не відповідає генеральному плану населеного пункту та містобудівній документації. У матеріалах справи відсутні докази про успадкування ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,3980 га за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог земельного законодавства передання в оренду спірної земельної ділянки повинно здійснюватися шляхом проведення земельних торгів. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2019 року Чернівецька міська рада звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.   
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суди дійшли помилкового висновку, що спірну земельну ділянку передано з порушенням земельного законодавства без проведення земельних торгів. Дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 надано ОСОБА_1 рішенням міської ради від 29 травня 2014 року до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» 03 квітня 2016 року, тому ОСОБА_1 мав право на отримання цієї земельної ділянки без проведення земельних торгів. 
Земельна ділянка на АДРЕСА_1 надавалась                       ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тому суди безпідставно застосували при вирішенні спору вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діляності». 
Відмова в наданні дозволу на складання проєкту відведення земельної ділянки через невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів є правом, а не обов`язковом органу місцевого самоврядування, що приймає відповідне рішення. Зважаючи на те, що на час затвердження коригування до Генерального плану міста Чернівці у 2014 році не було враховано наявність розміщення будинковолодіння на АДРЕСА_1 із належною до нього земельною ділянкою, та віднесено всю цю територію до зони Ж-3 багатоквартирної та громадської забудови, з метою уникнення порушення прав громадян прийнято оскаржуване рішення про передачу ОСОБА_1 в оренду частини земельної ділянки, площею 0,3013 га, на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва. 
Щодо розміру земельної ділянки, переданої в оренду, то стаття 93 ЗК України та Закон України «Про оренду землі» не обмежують розмір земельної ділянки, що може передаватися в оренду із земель комунальної власності.
Аргументи інших учасників справи
У червні 2019 року Чернівецька місцева прокуратура до Верховного Суду надала відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. 
Зазначила, що доводи касаційної скарги необґрунтовані, рішення судів є законними ухвалені із додержавнням норм матеріального та процесуального права. 
Під час судового розгляду відповідачі не надали доказів на підтвердження відповідності розміщення спірної земельної ділянки вимогам Генерального плану міста Чернівці та його складової частини - плану зонування території міста. Також відповідачі не обґрунтували підстави, з яких ОСОБА_1 надано додатково в користування земельну ділянку площею понад 3 000 кв. м для обслуговування неіснуючого на ній житлового будинку та споруд, що вбачається при дослідженні кадастрових планів земельних ділянок 7310136900:42:004:0092 та 7310136900:42:004:0093, інформаційних довідках з Державного реєстру речови прав на нерухоме майно, матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння, довідки органу самоорганізації населення Садгірського району м. Чернівці. 
26 травня 2016 року ОСОБА_1 надана у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 у розмірі 0,1000 га, тому безпідставним є рішення Чернівецької міської ради про надання ще однієї присадибної земельної ділянки, площею 0,3013 га всупереч вимогам генерального плану для обслуговування житлового будинку та споруд, які на ній відсутні. 
Визначення цільового призначення земельної ділянки суперечить статтям 20, 39 ЗК України та має наслідком застосуванням статті 21 цього Кодексу, яка передбачає визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та визнання недійсними угод щодо таких земельних ділянок. 
Системний аналіз статей 20, 39, 134 ЗК України свідчить про те, що передання в користування земельної ділянки ОСОБА_1 повинно здійснюватися за результатами проведення земельних торгів (аукціону), оскільки з урахуванням цільового призначення цієї земельної ділянки (землі багатоквартирної житлової забудови), частини другої статті 134 ЗК України та пункту 2 «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», який набрав чинності 03 квітня 2016 року, такого виключення для земель багатоквартирної забудови не передбачено. 
Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо переходу до ОСОБА_1 прав на спірну земельну ділянку від попереднього власника житлового будинку. У матеріалах справи відсутнє будь-які підтвердження надання в користування (оренду) спадкодавцю ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам земельних ділянок на АДРЕСА_1 . 
Згідно з висновком Управління Держземагенства у м. Чернівцях від 19 березня 2015 року № 56-02/04-01/15 спірна земельна ділянка, відповідно до відомостей офіційної статистичної звітності - форма 6-зем та форма 2-зем, відносилась до земель комунальної власності, які не надані у власність або користування. Фактичне користування спадкодавцями ОСОБА_1 земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб не є підставою для виникнення в інших осіб права користування нею. 
Доводи касаційної скарги щодо відсутності обмежень площі земельних ділянок, які надаються у власність або користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, спростовуються статтею 40 ЗК України, згідно з якою за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом, що згідно з пунктом г) частини першої статті 121 ЗК України становить не більше 0,10 га. 
Після прийняття Чернівецькою міською радою оскаржуваного рішення ОСОБА_1 передано у власність та надано в оренду для обслуговування одного й того житлового будинку площею 58,10 кв. м дві земельні ділянки, загальною площею понад 4 000 кв. м (0,4013 га) з порушенням вимог законодавства України, інтересів держави та територіальної громади м. Чернівців. 
У червні 2019 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові. 
ОСОБА_1 зазначив, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , на якій знаходиться належне йому нерухоме майно, надана у користування попередньому власнику будинку ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих № 472/15 *83 від 06 серпня 1955 року. Тому є необґрунтованим висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про неможливіть переходу  до  ОСОБА_1 права на земельну ділянку, які не виникли у його спадкодавця та попереднього власника будинку. 
Дійшовши висновку, що ОСОБА_1 одночасно передано дві присадибні земельні ділянки для будівництва та обслуговування одного й того ж будинку, суди не врахували висновок експерта земельно-технічної експертизи від 30 березня 2018 року № 17096, відповідно до якого встановлено відсутність огорожі чи інших межових знаків, які розділяють в натурі досліджувану земельну ділянку на АДРЕСА_1 на частини. Експерт встановив, що досліджувані земельні ділянки, які надані у власність і користування, при складанні в єдину ділянку мають складну конфігурацію в плані близьку за формою до відображеної у матеріалах технічної інвентаризації будинку на АДРЕСА_1 . 
Також суди не врахували лист Публічного акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернівціобленерго» від 09 вересня 2015 року № 19/3244, відповідно до якого у кварталі АДРЕСА_1 проходить повітряна високовольтна лінія електропередач «Прут-Садгора» напругою 35 кВ, яка експлуатується з 1967 року, що унеможливлює віднесення спірної земельної ділянки до використання як землі для багатоквартирної багатоповерхової житлової і громадської забудови. 
Відсутні підстави для проведення земельних торгів на момент прийняття оскаржуваного рішення 25 травня 2016 року. 
Враховуючи, що спірна земельна ділянка на АДРЕСА_1 надавалася ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва, суди безпідставно застосували до спірних правовідносин Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу. 
У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2014 року ОСОБА_1 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих №472/15 §83 від 06 серпня 1955 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 , на якій розташоване належне ОСОБА_1 нерухоме майно, надана у користування померлій ОСОБА_3 . Відповідно до цього рішення ОСОБА_3 надано у користування земельні ділянки: площею 2 730 кв. м та площею 2 596 кв. м, з яких 700 кв. м під садівництво, а 1 896 кв. м - для ведення городництва, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , виготовленої Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до пункту 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VIскликання від 29 травня 2014 року № 1224 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,2000 га (додатково, відповідно до інвентаризаційної справи) в оренду терміном на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва. Згідно з пунктом 32.1 рішення 57 сесії VIскликання від 01 грудня 2014 року № 1418 внесено зміни у пункт 26 рішення 50 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 травня 2014 року № 1224 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,2000 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва, яким: слова та цифри «площею 0,2000 га» замінено словами та цифрами «площею 0,3980 га».
Відповідно до пункту 36 рішення 7 сесії VIIскликання Чернівецької міської ради від 26 травня 2016 року № 253 затверджено проєкт відведення та передано в оренду терміном на 5 років ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) без права будівництва, кадастровий номер 7310136900:42:004:0092, яка розташована на АДРЕСА_1 . 
29 червня 2016 року між Чернівецькою міською радою в особі директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради Бабчука В. Г. та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 10129, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку, загальною площею 0,3013 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у травні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 14 Конституції України, частин першої, другої статті 373 ЦК України та статті 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Згідно із частинами першою-третьою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно зі статтею 144 Конституції України, статей 12, 122 ЗК України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції, зокрема, міських рад належить вирішення питань про надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад. 
Вирішення питання про надання у користування спірної земельної ділянки, розташованої за адресою:  АДРЕСА_1 , належить до компетенції Чернівецької міської ради.
Відповідно до абзацу першого частини першої та частини другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, є правом оренди земельної ділянки.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина дев`ята статті 93 ЗК України, частина перша статті 2 Закону № 161-XIV).
Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 161-XIVорендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 124 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правоідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 134 ЗК України).
Згідно з абзацами першим і другим частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Суди встановили, що згідно з кадастровим планом, який є невід`ємною частиною договору оренди землі № 10129, на спірній земельній ділянці площею 0,3980 га відсутнє нерухоме майно (будівлі, споруди) відповідача ОСОБА_1 . Відсутність об`єктів нерухомого майна також підтверджують інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом оспорюваного рішення міської ради цільовим призначенням спірної земельної ділянки є обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без права будівництва.
Суди встановили, що згідно з довідкою квартального комітету Садгірського району м. Чернівців від 10 вересня 2015 року № 1, ця земельна ділянка використовується ОСОБА_1 для обробляння городу та догляду за садом.
З огляду на встановлені обставини суди дійшли висновку, що спірна земельна ділянка відповідно до вимог земельного законодавства повинна передаватися в оренду шляхом проведення земельних торгів, які проведені не були.
Відповідно до частини першої статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Згідно з пунктом «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року, № 1011/18306, яким визначено поділ земель на окремі види цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Відповідно до статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. При цьому визначення цільового призначення земельної ділянки при наданні її у користування або у власність повинно здійснюватися відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, що узгоджується із частиною третьою статті 123 ЗК України та статтями 5, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, що призначена для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є генеральний план населеного пункту, який розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Одним із видів містобудівної документації, яким визначається режим забудови територій, є план зонування. При цьому режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язків для врахування під час розроблення землевпорядної документації.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під планом зонування території розуміють містобудівну документацію, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Згідно з ДСТУ-Н Б Б 1.1-12: 2011 Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг), який набрав чинності з 1 червня 2012 року (наказ Мінрегіонрозвитку від 15 грудня 2011 року № 345) (далі - Настанова), зонінг населеного пункту створюється з метою регулювання планування та забудови територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, забезпечення сумісності забудови окремих земельних ділянок з оточуючою забудовою та землекористуванням.
Пунктом 4.7. Настанови визначено, що для кожної земельної ділянки дозволеним є таке використання, яке відповідає містобудівному регламенту відповідної зони.
Зона багатоповерхової квартирної житлової та громадської забудови (Ж-3) передбачає розташування виключно багатоквартирних житлових будинків, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування, некомерційних комунальних об`єктів, а також окремих об`єктів загальноміського значення (пункт 5.10 Настанови), що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код 02.03).
Натомість надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд (код 02.01) відповідає містобудівному регламенту зони Ж-1 (садибна забудова).
З досліджених судами листів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 24 квітня 2015 року № 04/01-08/1-1469 та від 22 грудня 2017 року № 04/01-08/1-4845, доданих до них графічних матеріалів - викопіювань з схеми зонування території м. Чернівці суди встановили, що земельна ділянка, розташована на АДРЕСА_1 , площею 0,3013 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 , згідно з генеральним планом м. Чернівці та схеми зонування території м. Чернівці відноситься до земель змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови та знаходиться в зоні багатоповерхової квартирної житлової та громадської забудови (ЖЗ).
Отже, суди дійшли обґрунтованих висновків про невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації, в тому числі плану зонування території та її графічній частині схемі зонування.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Обґрунтованими є висновки судів, що спірна земельна ділянка є юридично вільною.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
На підставі наведеного право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача об`єктів нерухомості виключно за умови, що у попереднього власника, таке право було і воно належним чином посвідчене.
Суди встановили, що ОСОБА_1 успадкував житловий будинок площею 58,10 кв. м, сарай літера «Б», вбиральня літера «Е»; колодязь літера «І» та огорожа на АДРЕСА_1 , які розміщені на земельній ділянці, кадастровий номер 7310136900:42:004:0093, площею 0,1000 га.
У справі відсутні відомості про успадкування відповідачем права на користування спірною земельною ділянкою, площею 0,3980 га.
Суди встановили, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 не передавалась у власність або користування ОСОБА_1 , про що свідчить лист Державного архіву Чернівецької області від 20 листопада 2015 року № 911, довідка архівного відділу Кіцманської районної державної адміністрації від 10 жовтня 2017 року № 41-23, архівний витяг архівного сектору Новоселицької районної державної адміністрації від 10 жовтня 2017 року № 45 .
Суди дійшли висновку, що можливе фактичне тимчасове користування спадкодавцями спірною земельною ділянкою з 1955 року не є підставою виникнення в інших осіб права користування цією земельною ділянкою, в тому числі на оренду земельної ділянки, без проведення земельних торгів.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Врахувавши, що договір оренди землі від 29 червня 2016 року № 10129, укладений з  ОСОБА_1 на підставі незаконного рішення Чернівецької міської ради, суди дійшли висновку про визнання його недійсним та повернення територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради земельної ділянки, площею 0,3013 га, на АДРЕСА_1 .
Доводи касаційної скарги, що згідно з пунктом 2 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів) є необгрунтованими, оскільки дозвіл на складення проєкту відведення спірної земельної ділянки надано ОСОБА_1 відповідно до рішення міської ради від 29 травня 2014 року.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, які спрямовані на незгоду із судовими рішеннями у справі та помилкове тлумачення норм матеріального права, Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, надали належну оцінку доводам сторін та наданим у справі доказам, правильно здійснили тлумачення норм матеріального та процесуального права, та застосували їх до спірних правовідносин.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                            О. В. Білоконь
І. Ю. Гулейков  
                                                                                                                       А. С. Олійник
                                                                                                                       Г. І. Усик