ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

13 грудня 2021 року
м. Харків

справа № 617/847/15-ц
провадження № 22ц/818/90/21        

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Гармаш К.В.

Учасники справи:
Позивачі – заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» 
відповідачі – Вовчанська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року, та Голови районної державної адміністрації Мірошника В.М. на додаткове рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року заступник прокурора Харківської області, діючи в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» звернувся до суду із позовом до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області від 21 листопада 2012 року №660 надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва.
Розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області від 19 липня 2013 року №174 передано ОСОБА_3 у власність зазначену земельну ділянку, яка має загальну площу 0,0875га і кадастровий номер 6321655800:01:005:0043.
На виконання цього розпорядження державний реєстратор реєстраційної служби Вовчанського РУЮ Харківської області вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №4960814 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку.
Вказує, що розпорядження голови Вовчанської РДА Харківської області від 21 листопада 2012 року №660 та від 19 липня 2013 року №174 є незаконними, так як прийняті всупереч статтям 20, 55, 56, 57, 116, 149 ЗК України, статті 5 ЛК України, а також розпорядженню Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками».
Зазначає, що земельна ділянка, надана ОСОБА_3 , в дійсності є землею лісогосподарського призначення і відноситься до земель ДП «Вовчанське лісове господарство» (Старосалтівське лісництво Вовчанського району Харківської області, квартал 103). Віднесення цієї ділянки до земель лісового фонду підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. До її передачі вона перебувала в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез Блеск» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесенс» на підставі укладених з Вовчанською РДА Харківської області договорів для використання у рекреаційних цілях без зміни цільового призначення та без вилучення із постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство».
Цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалося і рішення Кабінету Міністрів України про її вилучення із постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство» відсутнє, тому передача цієї земельної ділянки у приватну власність незаконна.
02 квітня 2015 року у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 набула ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказане, заступник прокурора Харківської області просив:
визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської РДА Харківської області від 21 листопада 2012 року №660 в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва; 
визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської РДА Харківської області від 19 липня 2013 року №174 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки із кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 загальною площею 0,0875га для індивідуального дачного будівництва;
визнати недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності, внесений державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 від 13 серпня 2013 року № 4960814 та від 2 квітня 2015 року № 20464187; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 та передати ДП «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку загальною площею 0,0875 га із складенням відповідного акта прийому-передачі.

Також заступник прокурора Харківської області вказав, що постійним землекористувачем спірної земельної ділянки є ДП «Вовчанське лісове господарство», яке перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України і Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, тобто цей позов поданий на захист інтересів держави.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року позовні вимоги заступника прокурора Харківської області – задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської РДА Харківської області від 21 листопада 2012 року № 660 в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської РДА Харківської області від 19 липня 2013 року № 174 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки із кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 загальною площею 0,0875 га для індивідуального дачного будівництва.
Визнано недійсним та скасовано записи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 серпня 2013 року № 4960814 та від 2 квітня 2015 року № 20464187, які внесені державним реєстратором реєстраційної служби Вовчанського РУЮ Харківської області щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та передано ДП «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку загальною площею 0,0875 га, кадастровий номер 6321655800:01:005:0043 , із складенням відповідного акта прийому-передачі.

Додатковим рішенням цього суду від 31 травня 2107 року стягнено солідарно з ДП «Вовчанське лісове господарство» та ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 799,17грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство», тому не могла бути передана у приватну власність, що свідчить про незаконність відповідних розпоряджень і є підставою для витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь правомірного землекористувача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, оскільки відсутні належним чином оформленні плано-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірних земельних ділянок до лісового фонду; будь-які документи щодо відведення та закріплення спірних земельних ділянок за будь-якими лісовпорядними організаціями відсутні. Висновок про належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення є припущенням, оскільки доведення цього потребує спеціальних знань, утому числі через проведення судової експертизи.

В апеляційній скарзі Вовчанська районна державна адміністрація просить змінити додаткове рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року в частині стягнення судового збору з Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить.
Апеляційна скаргу мотивована тим, що ціна позову складає 179917 грн., тому з Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області може бути стягнуто на користь держави 243,60 грн., оскільки вимоги щодо неї мають нематеріальній характер, тобто 0,2 розміру мінімальної заробітної плати за подання позовної заяви немайнового характеру

Постановою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року і додаткове рішення цього суду від 31 травня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові. Вирішено питання щодо компенсації судових витрат.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які перебувають постійному користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство», так як вона вилучена зі складу цих земель на підставі рішення Ради Міністрів Української РСР від 23 травня 1975 року.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року постанову Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 – скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд не встановив, чи вилучено цим рішенням зі складу земель ДП «Вовчанське лісове господарство» з кварталу 103 Старосалтівського лісництва Вовчанського району Харківської області саме земельну ділянку із кадастровим номером 6321655800:01:005:0043, та не перевірив матеріалів лісовпорядкування щодо правового статусу цієї земельної ділянки.
Також, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи були обізнані та чи мали учасники справи можливість надати витребувані експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса документи для проведення судової земельно-технічної експертизи.
Суд апеляційної інстанції не встановив власника спірної земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин, до компетенції якого входило право розпорядження цією земельною ділянкою, та не з`ясував, чи уповноважена Вовчанська РДА Харківської області приймати рішення про передачу у власність фізичній особі земельної ділянки загальною площею 0,0875 га, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області та не спростував доводи позивача про те, що земельна ділянка вибула з володіння належного власника поза його волею, а саме без прийняття відповідного рішення, і за відсутності наміру повноважної особи її відчужити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство», тому не могла бути передана у приватну власність, що свідчить про незаконність відповідних розпоряджень і є підставою для витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь правомірного землекористувача.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області від 21 листопада 2012 року №660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області погоджено Управлінням Держкомзему в Вовчанському районі Харківської області, що підтверджується висновком від 29 грудня 2012 року №01-13/4364. При цьому, згідно вказаного висновку спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення.

Розпорядженням голови Вовчанської РДА Харківської області від 19 липня 2013 року №174 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області та передано 88 громадянам відповідно до списку у власність земельні ділянки загальною площею 7,8570 га із земель запасу рекреаційного призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області для індивідуального дачного будівництва.

Зі списку, який є додатком до розпорядження від 19 липня 2013 року № 174, вбачається, що ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,0875га.

На виконання вказаного розпорядження державним реєстратором Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності щодо земельної ділянки, а саме внесено запис про право власності на земельну ділянку з кадастровим № 6321655800:01:005:0043 від 13 серпня 2013 року № 4960814 за ОСОБА_3 .

У подальшому вказана ділянка перейшла у власність ОСОБА_1 , про що 02 квітня 2014 року державний реєстратор реєстраційної служби Вовчанського РУЮ Харківської області вніс запис №20464187 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цих кодексом або за результатами аукціону.

Згідно статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 210 ЗК України угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 617/964/15-ц (провадження № 61-16466сво18).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

Відповідно до статті 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, лісовпорядкувальні планшети належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (пункт 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Позиваючись до суду прокурор посилається на лист Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19 березня 2015 року №128 з якого вбачається, що земельні ділянки громадян, які надані для індивідуального дачного будівництва, знаходяться в кварталі № 103 виділ 8-9; 11; 15-22; 28-29.

Відповідач заперечує, вказує, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення, була вилучена із складу таких земель ДП «Вовчанське лісове господарство» на підставі рішення Ради Міністрів Української РСР від 23 травня 1975 року.

Дійсно, згідно рішення Ради Міністрів Української РСР від 23 травня 1975 року, в тому числі, спірну земельну ділянку вилучено зі складу земель лісгоспзагу.

Аналогічних висновків дійшов суд також при розгляді справи 635/5773/16-ц.

Так, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року по справі № 635/5773/16-ц (провадження № 2/635/170/2017) визнано частково недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкувального планшету №7 кварталу №103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках. Цим же Рішенням зобов`язано Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція» в порядку поточного лісовпорядкування внести зміни до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2010 року щодо земель, які надані в постійне користування Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство», виключивши із кварталу 103 Старосатівського лісництва земельні ділянки, що вилучені для розташування баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР» (площею 1,29 та), «ЗАЛИВ» (площею 3,1 га) та «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1» (площею 1,0 та), у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаних земельних ділянок, встановлених у Технічних звітах, що складені ТОВ «АГ РІЕЛТІ». Також, зазначено, що Рішення облвиконкому від 13 травня 1991 року за № 467 (підстава вилучення бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1») та Рішення Ради Міністрів УРСР від 23 травня 1975 року за № 358 (підстава вилучення бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР (ТЕЛЕКОМ») вперше були вказані у «Проекті організації і розвитку лісового господарства Вовчанського держлісгоспу обласного державного лісогосподарського об`єднання «Харківліс» Державного Комітету лісового господарства України» та враховані під час лісовпорядних робіт у 2000 році шляхом орієнтовного нанесення на лісовпорядний планшет вилучених земельних ділянок методом окомірної таксації та методом дешифрування спектрозональних аерофотознімків зальоту 1989 року за умовою відсутності планів землекористувань (землеволодінь), матеріалів топографічних зйомок, топографо-геодезичних даних лісовпорядкування та землевпорядкування (геопросторових даних тощо) по вказаним землям. Вищезазначені рішення органів влади на підприємстві не збереглися. Встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» не виконувалось. Про проведення таких заходів іншими суб`єктами господарювання на підприємстві також не відомо. Сучасні зовнішні межі кварталу 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства Вовчанське лісове господарство» були сформовані та встановлені в натурі (на місцевості) до 1991 року, а саме під час лісовпорядкування 1980 -1981 років. Починаючи з 1991 року, зовнішня межа кварталу 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» не змінювалась, за виключенням тих частин межі внутрішніх меж, які підлягали змінам в результаті вилучення відповідних земельних ДІЛЯНОК зі складу земель лісогосподарського призначення. Лісовпорядні планшети 2001 та 2010 років (в тому числі планшет № 7) Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» складені на основі оригіналів планшетів минулого лісовпорядкування (а саме, лісовпорядкування 1990 року) шляхом прямого копіювання, у відповідності до пункту 2.2.1 Інструкції - у частині зовнішньої межі. Встановлення меж кварталу 103 Старосалтівського лісництва, починаючи з 1991 року в натурі (на місцевості) державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» не виконувалось. Про проведення таких заходів іншими суб`єктами господарювання на підприємстві не відомо. Встановлення меж в натурі (на місцевості) бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1» (рішення облвиконкому від 13 травня 1991 року за № 467) та бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР (ТЕЛЕКОМ» (рішення Ради Міністрів УРСР від 23 травня 1975 року за № 358) державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» не виконувалось. Документів, на підставі яких до кварталу 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» були внесені відомості про зовнішні межі зазначених земельних ділянок, що були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення для розташування баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1» загальною площею 1,0 га. «СОСНОВИЙ БІР (ТЕЛЕКОМ» загальною площею 1,3 га, та «ЗАЛИВ», загальною площею 3,1 га, а саме планів землекористувань (землеволодінь), матеріалів топографічних зйомок, топографо-геодезичні дані лісовпорядкування та землевпорядкування (геопросторові данні) на підприємстві - не знайдено. Лісовпорядкування на території Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» проводилось у 1990 році Харківською аерофотолісовпорядною експедицією (ревізійний період 1991-2000 роки), наступні - Харківською державною лісовпорядною експедицією у 2000 році (ревізійний період 2001-2010 роки) та у 2010 році (ревізійний період 2011-2020 роки). Таксаційні описи за минулі ревізійні періоди базових лісовпорядкувань (до 2001 року), а також будь - які копії, відомості про них на підприємстві не збереглися.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року також встановлено, що підприємство «Вовчанське лісове господарство», колишня назва Вовчанський держлісгосп було організовано в 1939 році на базі лісів, які були розташовані навколо міста Вовчанськ з приєднанням до них лісів Печенізького, Хотімлянського та Старосалтівського лісництв Чугуївського лісгоспу. В цих межах він проіснував до 1960 року, його площа становила 31054 га. За період з 1960 року до 1970 року від колгоспів та радгоспів було прийнято в склад держлісгоспу 3962 га, а частина земель була вилучена під будівництво оздоровчих комплексів та баз відпочинку. В 1971 році Печенізьке лісництво (8751 га) було передано Чугуєво-Бабчанському лісгоспу. В 1980 році від колгоспів Вовчанського району в склад держлісгоспу знову було прийнято 1784 га, а іншим організаціям було передано 31 га земель під будівництво баз відпочинку. У зв`язку із збільшенням площі лісгоспу була проведена реорганізація чотирьох лісництв і додатково створено Жовтневе лісництво із лісів Старицького та Рубіжанського лісництв. В 1988 році було ліквідовано Єфремівське лісництво, на основі чого було змінено границі Жовтневого, Рубіжанського і Старицького лісництв. В 1996 році Жовтневе лісництво було реорганізовано, на частині його було створено Чайківське лісництво.
За даними акту від 21 липня 2000 року, що є складовою Проекту організації і розвитку лісового господарства Вовчанського держлісгоспу обласного державного лісогосподарського обєднання «Харківліс» Державного Комітету лісового господарства України 2003 року, площа держлісгоспу в межах території Вовчанського району Харківської області складала 26546 га, оскільки за даними лісовпорядкування 1990 року площа держлісгоспу складала 26593 га, а в період з 1990 року до 1999 року передано зі складу 47 га. Землі передані для організації баз відпочинку. 
Так, Постановою Виконавчого комітету Харківського обласної Ради депутатів трудящих та президії Обласної ради профспілок № 253 від 10 травня 1967 року «Про організацію літнього відпочинку трудящих» для цілей організації масового відпочинку закріплено наступні територіальні зони, що включають лісові масиви та водні басейни, зокрема, район Печенізького водосховища північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі до межи с. Революційне Вовчанського району Харківської області. 
На підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 23 травня 1975 року № 358, у 1975 році Підприємству А/С А-7160 для цілей розташування бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР» передано земельну ділянку площею 1,29 га, яка розташована біля Печенізького водосховища північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі поблизу с. Петрівське Вовчанського району Харківської області. Вказане Підприємство А/С А-7160 з часом перейменовано у КБ «Електроприладобудування». 
На підставі рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 21 вересня 1981 року, № 618, у 1981 році підприємству ГСКБД для цілей розташування бази відпочинку «ЗАЛИВ» передано земельну ділянку площею 3,1 га, яка розташована біля Печенізького водосховища суміжно із базами відпочинку «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1» та «СОСНОВИЙ БІР» КБ Електроприладобудування, північніше Старосалтівської греблі у Вовчанському районі поблизу с. Петрівське Вовчанського району Харківської області. 
На підставі рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів від 13 травня 1991 року № 467, у 1991 році підприємству ЗЕМІ-1 для цілей розташування бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР» передано земельну ділянку площею 1,0 га, яка розташована біля Печенізького водосховища суміжно із базами відпочинку «ЗАЛИВ» ГСКБД та «СОСНОВИЙ БІР» КБ Електроприладобудування. 
Таким чином, з матеріалів лісовпорядкування 2001 року «Проекту організації і розвитку лісового господарства Вовчанського держлісгоспу Державного лісогосподарського обєднання «Харківліс» за 2003 рік вбачається, що земельні ділянки площею 1,29 га, 3,1 га та 1,0 га надані у 1975 році, 1981 році та 1991 році під розташування баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР» КБ Електроприладобудування, «ЗАЛИВ» ГСКБД та «ЗАЛИВ» ЗЕМІ-1 відповідно обліковуються як вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення кварталу № 103 Старосалтівського лісництва та з постійного користування Вовчанського держлісгоспу (відчужені у минулі ревізійні періоди). 
Згідно відомості про прийомку та передачу земель за минулий ревізійний період Проекту організації і розвитку лісового господарства Вовчанського держлісгоспу за 2003 рік, вказані земельні ділянки площами 1,29 га, 3,1 га та 1,0 га враховані при обрахунку 47 га, вилучених зі складу земель держлісгоспу у минулі періоди, додаток № 4 до Проекту 2003 року. 
Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області у відповіді від 15 квітня 2016 року № 29-20.16.3-1126/2-16 повідомлено, що у відділі відсутні матеріали про повернення у період з 1990 року до 2010 року раніше вилучених земельних ділянок кварталу 103 Старосалтівського лісництва у постійне користування Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство». 
Відповідні відомості також відсутні у Проекті організації і розвитку лісового господарства Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» за 2010 рік, що був складений у 2011 році. 
Із акту від 08 жовтня 2010 року, що є складовою Проекту 2011 року вбачається, що станом на 01 липня 2010 року площа земель Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» в межах Вовчанського району складає 26576,1 га, а на час минулого лісовпорядкування (01 січня 2000 року) площа лісгоспу в межах району складала 26546 га, при цьому за ревізійний період сталися наступні зміни: у 2005 році 9,9 га передано до ТОВ «Ліс 2003», прийнято для заліснення 40 га, та відбувся рівнозначний обмін земель площею 2,76 га і 5,23 га. 
Земельна ділянка площею 40 га, яка розташована на території Старосалтівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, не входить до складу земель лісогосподарського призначення Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство», у тому числі до складу Старосалтівського лісництва за причиною відсутності у підприємстві правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку. 

Також, в рішенні зазначено, що під час проведення лісовпорядкування земель кварталу № 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» у 2001 та у 2011 році відображено на планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування (планшет лісовпорядкування №7), вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення та з постійного користування Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» земельні ділянки баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР», «ЗАЛИВ» та «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1», як частково лісові у 2001 році та повністю лісові у 2010 році. Розбіжності в планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування (планшетах лісовпорядкування № 7 кварталу 103 Старосалтівського лісництва) за різні періоди - це наслідки відсутності в минулому точних геопросторових даних координат поворотних точок меж земельних ділянок баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР», «ЗАЛИВ» та «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1», які підлягали вилученню, їх точних графічних зображень (первинної документації), а також через відсутність точно відпрацьованого механізму нанесення відповідної інформації на лісові карти, за відсутності в той період компютерних технологій, які прийшли на заміну класичним технологіям ручного креслення.

Вносячи відомості про зовнішні межі земельних ділянок, що були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення для розташування баз відпочинку «СОСНОВИЙ БІР», «ЗАЛИВ» та «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1», на лісовпорядні планшети № 7 Старосалтівського лісництва, Харківська державна лісовпорядна експедиція керувалась пунктом 1.6 Інструкції про порядок створення та розмноження лісових карт, затвердженою Комітетом СРСР по лісовому господарству від 11 грудня 1986 року та при складанні планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування використовували фотоплани та аерофотознімки. Планів землекористувань (землеволодінь), матеріалів топографічних зйомок, топографо-геодезичних даних лісовпорядкування та землевпорядкування (геопросторові дані) не знайдено.

Згідно пункту 2.1.2. Інструкції про порядок створення та розмноження лісових карт, складальний оригінал планшету повинен бути викреслений у відповідності до прийнятих умовних знаків та містити повне навантаження (топографічне та лісотаксаційне). На ньому, серед іншого, повинні бути вказані область, район, лісгосп, лісництво, номер та площа планшету. Також, у кожному кварталі проставляється його номер та площа, номера таксаційних виділів. Значення (кількісний показник) площі лісового кварталу на лісовпорядному планшеті розміщується під його номером та відображає площу тільки тих земель, які знаходяться у постійному користуванні лісогосподарського підприємства. Значення площі лісового кварталу не включає в себе площі земельних ділянок, які були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу), на планшеті площі таких ділянок не відображаються. 

На замовлення Держбуду УРСР та за завданням Харківського облвиконкому у 1985 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Харківпроект» розроблено Генеральний план Печенізької зони відпочинку, який був розроблений з урахуванням Генерального плану розвитку міста Харкова та проекту планування його приміської і зеленої зон, виконаного у 1983 році та затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №226 від 23 червня 1986 року «Про генеральний план розвитку міста Харкова». При складанні Генерального плану Печенізької зони відпочинку також були враховані та використані в роботі зйомки виконані ГУГКом СРСР у 1943-1955 роках, з доповненнями виконаними «Укрземпроектом», планшети лісовпорядної експедиції, проекти окремих баз відпочинку, розроблені Інститутом Харківпроект, Укрміськбудпроектом та іншими проектними організаціями. Усі 37 комплектів відпочинку були обстежені спеціалістами інституту на відповідність державним нормативам, можливості їх подальшого розвитку та реконструкції. На 25 базах, в тому числі, базі відпочинку «СОСНОВИЙ БІР» КБ Електроприладобудування, «ЗАЛИВ» ГСКБД, «СОСНОВИЙ БІР ЗЕМІ-1» намічалося будівництво нових капітальних корпусів з усіма видами благоустрою. 
Також інститутом Харківпроект надане викопіювання з планшету лісовпорядкування № 7 за 2001 рік кварталу № 103 Старосалтівського лісництва Вовчанського держлісгоспу, на якому нанесені межі баз відпочинку у відповідності з натурними зйомками з Генерального плану Печенізької зони відпочинку М 1:10000. 
Як вбачається з Технічних звітів по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок зазначених колишніх баз відпочинку та закріплення їх межовими знаками, розташованих за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, Товариством з обмеженою відповідальністю «АГ РІЕЛТІ», визначено місцезнаходження та координати поворотних точок меж цих земельних ділянок, встановлено їх межі в натурі та закріплено межовими знаками. 
Технічні звіти були складені в результаті проведених польових геодезичних робіт по відновленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановлення їх площі. При складенні технічних звітів були враховані дані з Проектів організації і розвитку лісового господарства Вовчанського держлісгоспу, складених у 2003 та 2011 роках, дані Державного земельного кадастру, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2001 та 2010 років, матеріали Генерального плану розвитку м. Харкова та проекту планування його приміської і зеленої зон 1983 року, Генерального плану Печенізької зони відпочинку 1985 року, інформаційні листи Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» та Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство», викопіювання з лісовпорядного планшету №7 2001 року кварталу № 103 Старосалтівського лісництва Вовчанського держлісгоспу, на якому нанесені межі баз відпочинку у відповідності з натурними зйомками з Генерального плану Печенізької зони відпочинку М 1:10000 та інші документи. 

Зазначене судове рішення є чинним та реалізовано.

У планово-картографічні матеріали планшет №7 внесені відповідні зміни до квадрату №103, згідно рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року по справі № 635/5773/16-ц (а.с.35, т.ІІІ), з яких вбачається, що земельні ділянки, в тому числі для розташування бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР», виключена зі складу земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство».

Той факт, що спірна земельна ділянка не входить до земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство» підтверджується також Технічним звітом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 02 липня 2020 року, яким відновлені межі ДП «Вовчанське лісове господарство» в натурі.

Доводи відповідача підтверджуються також листами Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 04 квітня 2016 року № 140, 29 березня 2017 року № 164, 19 квітня 2017 року № 194, 21 квітня 2017 року № 197, 26 вересня 2017 року № 374, 14 січня 2019 року №31, схемою розташування земельної ділянки ОСОБА_1 , викопіюванням з лісовпорядного планшету 2017 року з яких вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться поза межами земель лісогосподарського призначення.

Зокрема, із листа Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19 квітня 2017 року № 194 вбачається, що розбіжності у планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування (лісовпорядних планшетах) за різні періоди, а саме, розбіжностей у значеннях площі кварталу №103 Старосалтівського лісництва Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» пояснюються відсутністю точних геопросторових даних за спірним об`єктом – координат поворотних точок меж земельних ділянок, які підлягали вилученню, їх точних графічних зображень (первинної документації), а також в результаті переув`язування лісових кварталів під час проведення базового лісовпорядкування.

Як вбачається з листа Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 26 вересня 2017 року №374 Про результати перевірки земельної ділянки земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером 6321655800:01:005:0043, загальною площею 0,0875га, яка розташована на території Старосалтівської об`єднаної територіальної громади Вовчанського району Харківської області, знаходиться поза межами земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство» та частково межує з ними, а саме із кварталом 103 Старосалтівського лісництва (див. Додатки), згідно планово-картографічних матеріалів безперервного лісовпорядкування 2017 року. Перетинів меж зазначеної земельної ділянки з землями ДП «Вовчанське лісове господарство» не виявлено.
Також встановлено, що зазначена земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 з кадастровим номером 6321655800:01:005:0043 повністю знаходиться в межах контуру земельної ділянки колишньої бази відпочинку «Сосновий бір», яка була вилучена зі складу земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство» на підставі Рішення РМ УРСР від 23 травня 1975 року за №358, про що свідчить біла пляма на лісовпорядному планшеті (зміни згідно Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року) - див. Додаток 2.
Перевірка на наявність перетину меж земельної ділянки з іншими землекористувачами (землевласниками) - не проводилась.

Отже, лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19 березня 2015 року №128 на який, як на підставу позову посилається позивач, спростовується наданими висновками ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», яка первісний лист не підтримує та у подальших висновках прямо вказує, що спірна земельна ділянка кадастровий номер 6321655800:01:005:0043 знаходиться поза межами земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство». Перетину меж зазначеної земельної ділянки із землями «Вовчанське лісове господарство» не виявлено. 

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , та призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлене питання: 
1.Чи виходить контур земельної ділянки площею 0,0875 га кадастровий номер 6321655800:01:005:0043 (координати надаються листом Відділу у Вовчанському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06.09.2017 року № 29-20-0.23,16-1857/107/17) за межі контуру земельної ділянки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (площею 1,29 га)?
2. Чи має перетин контур земельної ділянки площею 0,0875 га кадастровий номер 6321655800:01:005:0043 із межею земельної ділянки лісового фонду кварталу № 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство»? 
У разі наявності перетинів контуру земельної ділянки площею 0,0875 га кадастровий номер 6321655800:01:005:0043 із межею земельної ділянки лісового фонду кварталу № 103 Старосалтівського лісництва Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» вирахувати площі таких перетинів щодо кожного випадку.

Клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення вказаної вище експертизи було направлено на адресу усіх учасників справи та отримано ними (а.с.55-58 та 66-68 т.ІІІ).

15 червня 2021 року вказана цивільна справа повернулася до апеляційного суду Харківської області з повідомленням про неможливість надання висновку експертизи у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Між тим, наразі справа містить достатньо даних для вирішення спору по суті.

На підставі зазначених доказів, колегія суддів вважає доведеним, що спірна земельна ділянка відноситься до земель вилучених на підставі рішення Ради Міністрів Української РСР від 23 травня 1975 року.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно ч.3 ст.122 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на час прийняття оскаржуваних розпоряджень Вовчанської РДА Харківської області) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) ведення водного господарства;
б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;
в) індивідуального дачного будівництва.

За таких обставин, рішення про передачу у власність фізичній особі спірної земельної ділянки, яка не належить до земель лісогосподарського призначення на час вирішення питання, знаходилося у межах повноважень Вовчанської РДА Харківської області.

Аналізуючи наведені обставини справи та норми права, слід зазначити, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами земель лісогосподарського призначення Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» на території колишньої бази відпочинку «СОСНОВИЙ БІР», яку вилучено з земель лісогосподарського призначення Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» на підставі рішення Ради Міністрів УРСР від 13 травня 1991 року №467 із зміною цільового призначення, про що свідчить біла пляма на лісовпорядному планшеті. Таким чином, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» не має жодного речового права щодо спірної земельної ділянки. Такого права також не мають ані Державне агенство лісових ресурсів, ані Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, про що зазначив також Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року (справа №635/5773/16).

Даний висновок також узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 03 листопада 2021 року по справі №617/779/15-ц, з аналогічних підстав, предметом розгляду якої було законність передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_5 , яка також розташована поза межами земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство» на території колишньої бази відпочинку «Сосновий бір».

В суді апеляційної інстанції представник відповідача надав копію планшету № 7, на якому зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами лісогосподарського призначення Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство».

В свою чергу представниця позивача в суді апеляційної інстанції не спростувала зазначене.

З урахуванням викладених обставин, позовні вимоги прокурора, який діяв в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство», не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Скасоване основне судове рішення тягне за собою і скасування додаткового рішення, яке є невід`ємною частиною основного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 та Вовчанської районної Державної адміністрації Харківської області - задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та додаткове рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України , Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства , Державне підприємство «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції , про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий –                                                                                             Н.П.Пилипчук

Судді –                                                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                                                                       О.В. Маміна