Справа № 127/2-1636/11
Провадження № 22-ц/801/704/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року	Справа № 127/2-1636/11	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Онопенко І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 10 січня 2022 року у цивільній справі за матеріалами заяви ОСОБА_2 за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, –

встановив:

24 грудня 2021 року представник ОСОБА_2 – адвокат Огородник О. М. подав заяву про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, вжитих ухвалою Ленінського районного суду міста Вінниці від 21 березня 2011 року.
На обґрунтування заяви посилався на те, що в 2021 році при оформленні спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , зокрема на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 довідався про те, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 19 квітня 2011 року задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з нього на її користь борг в сумі 15140 грн 00 к. та судові витрати: 151 грн 40 к. судового збору, 120 грн 00 к. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 300 грн 00 к. витрат на правову допомогу адвоката.
Ухвалою цього ж суду від 21 березня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_1 . Забезпечено її позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Вважав, що оскільки постановою державного виконавця від 09 грудня 2011 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1636, виданого Ленінським районним судом міста Вінниці 01 грудня 2011 року на виконання заочного рішення цього суду від 19 квітня 2011 року, протягом понад десяти років ОСОБА_1 не пред`являла виконавчий лист до примусового виконання, а тому потреба у застосуванні заходів забезпечення позову відпала.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року заяву задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду міста Вінниці від 21 березня 2011 року в цивільній справі № 2-1636/11 у виді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, протягом понад десяти років ОСОБА_1 не зверталась до органів Державної виконавчої служби про примусове виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 19 квітня 2011 року і виконавче провадження не відкривалося, то заходи забезпечення позову необхідно скасувати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 21 березня 2011 року не виконане, суд першої інстанції не з`ясував причини повернення виконавчого листа без виконання, а тому прийшов до передчасного висновку про те, що потреба у застосуванні заходів забезпечення позову відпала.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм 
Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду міста Вінниці від 21 березня 2011 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Заочним рішенням цього ж суду від 19 квітня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь борг в сумі 15140 грн 00 к. та судові витрати: 151 грн 40 к. судового збору, 120 грн 00 к. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 300 грн 00 к. витрат на правову допомогу адвоката.
01 грудня 2011 року Ленінський районний суд міста Вінниці видав Клепі О. В. виконавчий лист № 2-1636 на примусове виконання цього рішення. 
З відповіді Першого відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) від 30 вересня 2021 року видно, що 09 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України, у редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Обов`язковість судового рішення визначено Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 9 частини першої статті 129). Така ж норма міститься у пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України.
Зміст поняття «обов`язковість судових рішень» розкрито у статті 18 ЦПК України. Зокрема ця стаття визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Такі ж положення містила стаття 14 ЦПК України у редакції, чинній на час набрання законної сили заочним рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 19 квітня 2011 року.
Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
За змістом цих норм права для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову суд повинен переконатися на підставі належних, достовірних та достатніх доказів, що потреба у заходах забезпечення позову відпала, зокрема у зв`язку із виконанням рішення суду (добровільним чи примусовим), мирним врегулюванням спору сторонами після набрання законної сили рішенням в інший спосіб (наприклад шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення) тощо.
Сама лише наявність нескасованої постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не може бути підставою для скасування заходів забезпечення позову незалежно від часу, що минув з дати її прийняття.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, – 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
       Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року скасувати.
       В задоволені заяви ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Огородником О. М., про скасування заходів забезпечення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 березня 2011 року шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь  ОСОБА_1 ,  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 506 грн (п`ятсот шість) 20 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                Т. Б. Сало
               
                                                                               Т. М. Шемета