ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«13» січня 2022 року
м. Харків
справа № 642/4400/21
провадження № 22ц/818/1470/22
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -               Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року в складі судді Шрамко Л.Л. 
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що з 13 червня 2019 року до 25 травня 2021 року вона працювала на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді бухгалтера 1 категорії.

Зазначила, що з 2020 року відповідач виплачував заробітну плату із порушенням строків та не в повному обсязі. З березня 2021 року взагалі припинив виплачувати їй заробітну плату, у зв`язку із чим утворилась заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Вказала, що 25 травня 2021 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням за частиною 3 статті 38 КЗпП України через порушення відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору.

Посилалася на те, що відповідно до наказу від 25 травня 2021 року № 67/к їй нарахована вихідна допомога в зв`язку зі звільненням в розмірі тримісячного середнього заробітку. На день подачі позову відповідач не сплатив їй ні заборгованість по заробітній платі, ні вихідну допомогу, ні компенсацію за невикористану відпустку.
Зазначила, що її середньоденна заробітна плата становила 1060,17 грн, тому станом на 07 липня 2021 року сума середнього заробітку за час прострочення розрахунку - 40 286,46 грн, сума вихідної допомоги у зв`язку із звільненням - 51 206,21 грн.

Просила стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на її користь суму нарахованої та не виплаченої заробітної плати з вихідною допомогою та компенсацією за невикористану відпустку – 137 732,49 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25 травня 2021 року до дня вирішення справи, виходячи із суми середньоденного заробітку в розмірі 1060,17 грн, що на день подання позову становила 40 286,46 грн; покласти на Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство судові витрати в справі, зокрема, витрати на правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн та суму сплаченого судового збору – 913,13 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з вихідною допомогою та компенсацією за невикористану відпустку в загальній сумі 137 732,49 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2021 року по день ухвалення рішення – 13 вересня 2021 року в сумі 15 000,00 грн, а всього 152 732,49 грн; стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства у відшкодування витрат по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 – 913,13 грн; в інший частині позовних вимог відмовлено; рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1  через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині зменшення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2021 року по день ухвалення рішення – 13 вересня 2021 року в сумі 15 000,00 грн та в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу адвоката, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 26 травня 2021 року до дня проголошення рішення судом першої інстанції (76 робочих дня) виходячи із суми середнього заробітку в розмірі 1060,17 грн, що становила 80 572,92 грн, а також понесені нею витрати на правничу (правову) допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 2500,00 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін, покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із апеляційним розглядом справи, стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 1369,70 грн, а також витрати на правничу (правову) допомогу адвоката при розгляді справи судом апеляційної інстанції в сумі 5000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що загальна сума заборгованості по заробітній платі (137 732,42 грн) майже вдвічі перевищує розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні (80 572,92 грн). Вважала, що зменшення суми виплати працівнику не може відбуватися лише заради самого зменшення. Вказала, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн є обґрунтованою, оскільки акт про надання правової допомоги був підписаний сторонами 20 вересня 2021 року, після завершення надання правової допомоги, передбаченої договором. Зазначила, що нею також сплачено 5000,00 грн за надання їй правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

05 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції від Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що визначена судом першої інстанції сума середнього заробітку не протирічить позиції Великої Палати Верховного Суду. Вказав, що позивачкою не надано жодних документів, які б належним чином підтверджували факт надання професійної правничої допомоги та оплату нею послуг.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що  ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та правничої допомоги, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що  ОСОБА_1 довела належними доказами, що відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні саме в розмірі 15 000,00 грн, а доказів щодо стягнення витрат на правову допомогу нею не надано. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 103/к від 12 червня 2019 року ОСОБА_1 прийнято з 13 червня 2019 року на посаду бухгалтера І категорії та в подальшому вона переміщена на посаду бухгалтера І категорії відділу планово-економічної діяльності та бухгалтерського обліку (а.с.9-11).

Як вбачається з наказу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 67/К від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено 25 травня 2021 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Зазначено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку та відповідно до статті 83 КЗпП України виплатити грошову компенсацію за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки та 4 календарних дні щорічної додаткової відпустки за ненормований робочий день (а.с.12).

З довідки про заборгованість від 26 травня 2021 року № 03/778 вбачається, що станом на 26 травня 2021 року заборгованість з оплати праці перед ОСОБА_1 складає 137 732,49 грн, у тому числі, компенсація за всі невикористані нею дні відпустки - 6697,44 грн (а.с.13).

Як вбачається з довідки Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 03/779 від 26 травня 2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1060,17 грн. У березні 2021 року їй нараховано 23 323,80 грн, у квітні 2021 року – 19 083,11 грн (а.с.14).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 

У статті 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У пункті 2.2 рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою  розрахунку  при  звільненні,  що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня   після   пред`явлення   ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

 Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України  така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. 

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судова колегія виходить з наступного.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

З довідки Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 03/779 від 26 травня 2021 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1060,17 грн, це також не оспорюється сторонами.

З позовної заяви вбачається, що  ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 травня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі.
Оскільки  ОСОБА_1 звільнено з роботи 25 травня 2021 року, остаточний розрахунок з нею не проведено, тому саме з 26 травня 2021 року починається відлік середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та по день ухвалення судового рішення у справі, тобто 13 вересня 2021 року.

Таким чином, кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2021 року по 13 вересня 2021 року складає 76 робочих днів.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2021 року по 13 вересня 2021 року становить: 1060,17 грн х 76 робочих днів = 80 572,92 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що при звільненні  ОСОБА_1 не було виплачено всіх сум, що належать їй від Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства у день звільнення, тому вона має право на отримання середнього заробітку, що є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь  ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 572,92 грн.

Підстав для зменшення такої суми, виходячи з критеріїв, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, судова колегія з урахуванням обставин даної справи не вбачає.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

27 травня 2021 року між  ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Роланд» укладено договір № 2021/05/03 про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу у формах, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором в порядку, встановленому чинним законодавством, а клієнт зобов`язається прийняти та оплатити її.

Відповідно до пункту 1.3 цього договору правова допомога за цим договором включає наступне: опрацювання документації, наявної у клієнта щодо правовідносин, пов`язаних із Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством для формування предмета та підстав позову; підготовку і подання до Ленінського районного суду м. Харкова позовної заяви; відправлення процесуальних документів сторонам у справі; представництво інтересів клієнта у судових засіданнях у справі; підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів: клопотань, заяв, звернень, скарг, письмових пояснень, заперечень тощо; представництво інтересів клієнта у межах справи у відносинах з будь-якими державними органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, фізичними особами та органами місцевого самоврядування.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 цього договору винагорода (гонорар) Адвокатського об`єднання згідно з цим договором складає 2500,00 грн, ПДВ не передбачено. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання клієнтом рахунку. За наслідками надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої правової допомоги та її вартість. Оформлення акту відбувається в такому порядку: Адвокатське об`єднання направляє клієнту акт протягом 10 календарних днів з моменту закінчення надання правової допомоги або погодженого її етапу. Клієнт протягом 10 календарних днів з дня отримання акту зобов`язаний підписати та повернути його Адвокатському об`єднанню або направити письмову мотивовану відмову від підписання. У разі невиконання клієнтом умови про направлення письмової мотивованої відмови акт вважається підписаним обома сторонами. Клієнт оплачує винагороду (гонорар) та інші послуги, передбачені цим договором на підставі рахунків Адвокатського об`єднання. Рахунки виставляються шляхом надсилання поштою, кур`єром, електронною поштою або іншим способом на розсуд Адвокатського об`єднання (а.с.20-26).

Матеріали справи містять ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06 липня 2021 року серії АХ № 1058349, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2058 серії ХВ № 000349 від 21 грудня 2016 року (а.с.27,28).

З виписки за особовим рахунком вбачається, що  ОСОБА_1 сплачено за правничу допомогу за договором № 2021/05/03 суму в розмірі 2500,00 грн (а.с.29).

Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 в позовній заяві заявила попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

До суду апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою  ОСОБА_1 надала копію акту № 30 від 20 вересня 2021 року про надання правової допомоги за договором № 2021/05/03 від 27 травня 2021 року, за яким відповідно до пунктів 1.1, 1.7, 3.3.1 договору Адвокатське об`єднання надало та належним чином оформило, а клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги протягом травня-вересня 2021 року. Відповідно до пункту 1.1 договору Адвокатським об`єднанням надано наступні види правової допомоги (послуги): опрацювання документації, наявної у клієнта щодо правовідносин, пов`язаних із Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством для формування предмета та підстав позову; підготовку і подання до Ленінського районного суду м. Харкова позовної заяви; відправлення процесуальних документів сторонам у справі; представництво інтересів клієнта у судових засіданнях у справі; підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів: клопотання, відповіді на відзив відповідача, заяв, звернень, скарг, письмових пояснень. заперечень тощо; подання заяви на отримання копії рішення в справі; отримання копії рішення в справі; моніторинг стану розгляду справи (ресурс court.gov.ua). Загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим актом складає 2500,00 грн, ПДВ не передбачено. Акт складений та підписаний сторонами на виконання пункту 3.3.1 договору про надання правової допомоги № 2021/05/03 від 27 травня 2021 року протягом 10 календарних днів з моменту винесення рішення в справі (22 вересня 2021 року справу розглянуто судом) (а.с.74).

22 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Роланд» укладено договір № 2021/09/02 про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу у формах, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором в порядку, встановленому чинним законодавством, а клієнт зобов`язається прийняти та оплатити її.

Відповідно до пункту 1.3 цього договору правова допомога за цим договором включає наступне: опрацювання документації, наявної у клієнта для визначення та формування предмета та підстав апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року; підготовку і подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги клієнта; відправлення процесуальних документів сторонам у справі; представництво інтересів клієнта у судових засіданнях у справі; підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів: клопотань, заяв, звернень, скарг, письмових пояснень, заперечень тощо; представництво інтересів клієнта у межах справи у відносинах з будь-якими державними органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, фізичними особами та органами місцевого самоврядування.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 цього договору винагорода (гонорар) Адвокатського об`єднання згідно з цим договором складає 5000,00 грн, ПДВ не передбачено. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання клієнтом рахунку. За наслідками надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої правової допомоги та її вартість. Оформлення акту відбувається в такому порядку: Адвокатське об`єднання направляє клієнту акт протягом 3 календарних днів з моменту закінчення надання правової допомоги або погодженого її етапу. Клієнт протягом 3 календарних днів з дня отримання акту зобов`язаний підписати та повернути його Адвокатському об`єднанню або направити письмову мотивовану відмову від підписання. У разі невиконання клієнтом умови про направлення письмової мотивованої відмови акт вважається підписаним обома сторонами. Клієнт оплачує винагороду (гонорар) та інші послуги, передбачені цим договором на підставі рахунків Адвокатського об`єднання. Рахунки виставляються шляхом надсилання поштою, кур`єром, електронною поштою або іншим способом на розсуд Адвокатського об`єднання (а.с.75-81).

Також, до суду апеляційної інстанції надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 002525 від 11 серпня 2021 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30 вересня 2021 року серії АХ № 1070198, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2043 серії ХВ № 000334 від 23 листопада 2021 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25 вересня 2021 року серії АХ № 1070250 (а.с.82-85).

ОСОБА_1 надала до суду апеляційної інстанції копії квитанцій №№ 37,38 від 30 вересня 2021 року про сплату нею на загальну суму 5000,00 грн витрат на правничу допомогу (а.с.86).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20 (провадження № 61-9039св21).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

В постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) вказано, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано акт приймання правничої допомоги із зазначенням переліку наданих послуг, копію платіжного доручення на суму 10 000 грн та довіреність на представництво інтересів відповідача. Під час розгляду апеляційним судом справи по суті представник відповідача разом з відзивом на апеляційну скаргу, в якому викладено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, також надав замовлення на надання правничої допомоги. Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги. Проте, відповідач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема, перелік наданих послуг та розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
У нашому випадку, як вбачається з матеріалів справи акту приймання-передачі наданих послуг, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) до суду першої інстанції  ОСОБА_1 не надано, що унеможливило суд першої інстанції визначити розмір витрат на правничу допомогу з метою його розподілу. При цьому слід ураховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року перелік послуг і виписка за особовим рахунком не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми права, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих їй адвокатом послуг та витрат в сумі 2500,00 грн, понесених в суді першої інстанції на виконання договору про надання правової допомоги від 27 травня 2021 року.

Також,  ОСОБА_1 не обґрунтувала та не довела перелік (обсяг) та вартість наданих їй адвокатом послуг та витрат, понесених в суді апеляційної інстанції на виконання договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2021 року, зокрема, не надала акт приймання-передачі наданих послуг, у зв`язку з чим підстав для стягнення витрат в розмірі 5000,00 грн немає.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню із задоволенням позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В частині стягнення витрат на правничу допомогу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1 слід відмовити

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено, тому судовий збір подачу апеляційної скарги в розмірі 1369,70 грн підлягає стягненню з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь  ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року в оскаржуваній частині щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2021 року по день ухвалення рішення – 13 вересня 2021 року в сумі 15 000,00 грн, а всього 152 732,49 грн – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку – задовольнити.
Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 80 572,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 1369,70 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.