УХВАЛА

28 грудня 2021 року 
Київ
справа №1.380.2019.006858
адміністративне провадження № К/9901/13481/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В.,
                                                                      Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою Західного офісу Держаудитслужби    
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 (головуючий суддя - В.В. Святецький, судді - Л.Я. Гудим, О.М. Довгополов)
у справі №  1.380.2019.006858
за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького»
до Західного офісу Держаудитслужби
про визнання протиправним і скасування висновку, 

встановив:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» звернулося до суду з позовом до Західного офісу Держаудитслужби, в якому просило визнати протиправним та скасувати висновок Західного офісу Держаудитслужби від 26.11.2019 про результати моніторингу закупівлі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» за унікальним номером оприлюднення на веб-порталі уповноваженого органу UA-2019-08-27-001638-а. 
Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та безпідставним, висновки, викладені у ньому такими, що не відповідають існуючим фактам та діючому законодавству, такими, що порушують права та законні інтереси позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неправильне трактування та застосування Західним офісом Держаудитслужби норм чинного законодавства при складенні висновку, оскільки позивачем оприлюднено оголошення про закупівлю робіт, а не послуг. Відтак державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів»           ім. Данила Галицького» у межах цієї закупівлі не є замовником у розумінні статті 1 Закону України «Про державні закупівлі».  

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 

Суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок про результати моніторингу закупівлі UA-2019-08-27-001638-a № 415 від 26.11.2019 є обґрунтованим та таким, що прийнятий з урахуванням усіх фактичних обставин. 

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів»                  ім. Данила Галицького» задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі 1.380.2019.006858 скасовано та ухвалено постанову, якою позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок Західного офісу Держаудитслужби від 26.11.2019 про результати моніторингу закупівлі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» за унікальним номером оприлюднення на веб-порталі уповноваженого органу UA-2019-08-27-001638-а.

При прийнятті рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про публічні закупівлі» є необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначення позивачем робіт за кодом ДК 021:2015:51110000-6 «Послуги зі встановлення електричного обладнання» не суперечить приписам пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі». Також, суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки вартість робіт не перевищувала 5150 тисяч євро, позивач не мав обов`язку додатково оприлюднювати на веб-порталі Уповноваженого органу оголошення про проведення процедури закупівлі англійською мовою, що свідчить про відсутність порушень позивачем вимог частини четвертої статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі».

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.    

Підставою касаційного оскарження судових рішень позивач вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Західного офісу Держаудитслужби.

У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 

Ухвалою Верховного Суду від 24.12.2021 адміністративну справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні. 

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі  № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі                       № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач зазначає, що при винесенні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.09.2020 у справі                          № 240/9464/19 у подібних правовідносин.Варто зауважити, що у справі                                № 240/9464/19 предметом розгляду було правомірність висновку органу державного фінансового контролю за результатами моніторингу закупівлі: ГБН Г.1-218-182:2011. Послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення Житомирської області (45000000-7. Будівельні роботи та поточний ремонт).

У справі, що розглядається, Верховний Суд зауважує, що позивачем проведено відкриті торги на закупівлю робіт. Згідно тендерної документації замовника торгів інформація про предмет закупівлі: Робота. Назва предмета закупівлі: 51110000-6 - Послуги з встановлення електричного обладнання (CPV) (Технічне переоснащення системи обробки багажу (СОБ) «Приліт».

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення позивачем порядку оприлюднення інформації про закупівлю в частині неопублікування додатково на веб-порталі Уповноваженого органу оголошення про проведення процедури закупівлі англійською мовою (частина четверта статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі») та порушення пункту 2 частини першої статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині невідхилення тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Віпласт», у зв`язку із ненаданням останнім довідки про відсутність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів).    

Вказані питання не були предметом розгляду у справі № 240/9464/19.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі 240/9464/19 не є подібними.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/9901/13481/21 у справі № 200/1044/20-а за касаційною скаргою Західного офісу Держаудитслужби на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі № 1.380.2019.006858 за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним і скасування висновку. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж. М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  А. В. Жук 

                                                                      Н. М. Мартинюк