ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 лютого 2022 року           справа №360/4701/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,  розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 р.  у справі  № 360/4701/21 (головуючий І інстанції суддя  К.О. Пляшкова)   за позовом   адвоката Скиртача Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області    про  визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,  
                                                                                                                                                                                   
                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач   ОСОБА_1 02.09.2021  звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області,  в якій просив:
- визнати бездіяльність відповідача, що полягає в не зарахуванні йому до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком № 1, періодів роботи на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26.05.1986 по 19.02.1996 та з 14.05.1996 по 30.03.1997; ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998; ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998; Державному ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28.12.1998 по 19.02.2001 протиправною;
- зобов`язати відповідача зарахувати йому до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи на  шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26.05.1986 по 19.02.1996 та з 14.05.1996 по 30.03.1997; ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998; ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998; Державне ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28.12.1998 по 19.02.2001, здійснивши перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»  з 01.05.2021;
- вирішити питання судових витрат (а.с. 1-8).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 360/4701/21 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви   ОСОБА_1 від 12 травня 2021 року про перерахунок пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, за заявою позивача від 12 травня 2021 року із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26 травня 1986 року по 19 лютого 1996 року та з 14 травня 1996 року по 30 березня 1997 року; Державному ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28 грудня 1998 року по 19 лютого 2001 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 63-70). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове рішення про  відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 13.05.2021 до відповідача надійшла заява позивача від 12.05.2021 про перерахунок пенсії, викладена у довільній формі, а не згідно Порядку № 22-1. Тобто, позивач звернувся 12.05.2021 до відповідача з заявою невстановленого зразку, у зв`язку з чим  у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення.
Звернення позивача від 12.05.2021 було розглянуто відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та листом від 25.05.2021 було надано відповідь позивачу.
Також апелянт зазначає, що позивачем на підтвердження періодів роботи з 26.05.1986 по 19.02.1996, з 14.05.1996 по 30.03.1997, з 28.12.1998 по 19.02.2001 разом з заявою від 12.05.2021 були надані документи, видані підприємствами неіснуючих територіальних утворень, які розташовані на території, де органи української влади не здійснюють свої повноваження. Оскільки підприємства, які видали документи, долучені позивачем до заяви, розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, такі документи є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків.
Апелянт вказує на виключну компетенцію Пенсійного фонду в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії.   Крім того наголошує на пропуску позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).
Згідно  п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач звернувся до Марківського ОУПФУ із заявою від 11 жовтня 2018 року за призначенням пенсії, за результатами розгляду якої рішенням Марківського ОУПФУ від 18 жовтня 2018 року № 123850000079 позивачу призначено пенсію відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV, загальний стаж склав 36 років 05 місяців 21 день, пільговий стаж роботи за Списком № 1 - 08 років 02 місяці 01 день (а.с. 42, 48 зворот).
Позивач звернувся до Марківського ОУПФУ із заявою від 12 травня 2021 року про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI з зарахуванням до його пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26 травня 1986 року по 19 лютого 1996 року та з 14 травня 1996 року по 30 березня 1997 року; ППП «Плутон» з 27 травня 1997 року по 17 травня 1998 року; ТОВ «Плутон-2» з 18 травня 1998 року по 27 грудня 1998 року; Державне ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28 грудня 1998 року по 19 лютого 2001 року (а.с. 49).
Як вказано в заяві, для перерахунку пенсії позивачем надано копії паспорту та трудової книжки, довідки від 16 липня 2015 року № № 713-717, копія наказу від 15 червня 1994 року № 51, довідки від 14 травня 2015 року № № 351-352, копія наказу від 20 червня 1997 року № 258, копії яких також надані в матеріали справи (а.с. 20-24, 49 зворот-54).
Листом від 18 травня 2021 року № 91-88/Д-21/8-1238/21 Марківське ОУПФУ надало позивачу роз`яснення, що спірні періоди не зараховано до пільгового стажу з тих підстав, що надані позивачем 12 травня 2021 року довідки видані підприємствами неіснуючих територіальних утворень, які розташовані на території, де органи української влади не здійснюють свої повноваження, тому такі документи є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків (а.с. 16-17, 55).
Дослідженням копії трудової книжки позивача від 18 серпня 1983 року серії № 7206817 встановлено, що в ній наявні такі записи за спірний період:
шахта «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит»:
запис № 6 від 26 травня 1986 року прийнятий на посаду електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею, наказ від 23 травня 1986 року № 217к;
запис без номера та без дати згідно з атестацією робочих місць підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, наказ № 51;
запис № 7 від 19 лютого 1996 року звільнений за власним бажанням, наказ від 19 лютого 1996 року № 33к;
запис № 10 від 14 травня 1996 року прийнятий електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, наказ від 634к;
запис № 11 від 30 березня 1997 року звільнений у зв`язку із закінченням строку трудової угоди, наказі від 28 березня 1997 року № 373к;
Приватне промислове підприємство «Плутон»:
запис № 14 від 27 травня 1997 року прийнятий підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею, наказ від 27 травня 1997 року № 78;
запис № 15 від 18 травня 1998 року звільнений за переведенням до ТОВ «Плутон-2», наказ від 18 травня 1998 року № 31к;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Плутон-2»:
запис № 16 від 15 травня 1998 року прийнятий підземним електрослюсарем з повним підземним робочим днем, наказ від 18 травня 1998 року № 6к;
запис № 17 від 31 грудня 1998 року звільнений, наказ від 31 грудня 1998 року № 69к;
Шахта «ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит»:
запис № 18 від 28 грудня 1998 року прийнятий підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею, наказ від 28 грудня 1998 року № 693к;
запис № 19 від 20 червня 1997 року робоче місце атестоване за умовами праці за Списком № 1, наказ від 20 червня 1997 року № 285;
запис № 20 від 23 травня 2001 року звільнений за власним бажанням, наказ від 23 травня 2001 року № 323к (а.с. 20-28).
Згідно з копіями довідок Відокремленого підрозділу «Шахти «Партизанська» Державного підприємства «Антрацит» від 16 липня 2015 року № № 713-717 позивач в період з 26 травня 1986 року по 19 лютого 1996 року працював повний робочий день на підземних роботах на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» та виконував гірничі роботи з повним робочим днем під землею за посадою електрослюсар підземний, що передбачена за Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 постанови КМУ від 11.03.1994 № 162. Також вказані довідки містять інформацію про кількість підземних днів, отримувану позивачем в цьому періоді заробітну плату (а.с. 49 зворот-51).
Копією наказу шахти «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» від 15 червня 1994 року № 51 про результати атестації робочих місць за умовами переліку посад та професій на шахті, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, для яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, зокрема, електрослюсарі підземні (а.с. 52).
Копіями довідок Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ясенівське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» від 14 травня 2015 року № № 351-352 підтверджено, що позивач в період з 28 грудня 1998 року по 23 травня 2001 року працював повний робочий день під землею на шахті «ім. В.В. Вахрушева» та виконував гірничі роботи з повним робочим днем під землею за посадою електрослюсар підземний, що передбачена Списком № 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1010100а постанови КМУ від 11.03.1994 № 162 (а.с. 53).
Копією наказу відкритого акціонерного товариства «Шахта ім. В.В. Вахрушева» Державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» від 20 червня 1997 року № 285 про результати атестації робочих місць за умовами праці затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, зокрема, електрослюсарі підземні, для яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, зокрема, електрослюсарі підземні (а.с. 54).
Не погодившись з діями відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).
Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом  (пункт 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Абзацами 9, 10 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:
- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);
- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);
- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).
Пенсія відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною четвертою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
За змістом частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Абзацами першим та другим пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
За унормуванням статті 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв  (частина перша статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення». 
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Вказаний Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пунктом 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).
Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Пунктом 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами правці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набула чинності 21.08.1992) (далі Порядок № 442), занотовано: атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
За приписами пункту 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
Атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) відповідно до пункту 4 Порядку № 442 проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (пункт 8 Порядку № 442).
Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств, а тому у випадку її не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неправомірним.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).
Пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 занотовано: заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)  (абзац шостий1 пункту 1.9 розділу І Порядку № 22-1).
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). 
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Абзацом першим пункту 2.7 розділу II Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Рішення за результатами розгляду заяви згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії та надання необхідних документів, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 229/4165/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» 12.05.2021, із зарахуванням згідно записів в трудовій книжці до пільгового стажу за Списком 1 період роботи:
- на шахті «Партизанська» ВО «Антрацит» з 26.05.1986 по 19.02.1996 та з 14.05.1996 по 30.03.1997;
- ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998;
- ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998;
- Державне ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28.12.1998 по 19.02.2001 (а.с. 49).
Судами встановлено, що Марківським ОУПФУ за заявою позивача від 12 травня 2021 року про перерахунок пенсії жодного рішення не прийнято, відповідь на заяву надано листом від 18 травня 2021 року № 91-88/Д-21/8-1238/21, що свідчить про недотримання органом Пенсійного фонду України встановленого законодавством порядку вирішення питання про перерахунок пенсії, а саме: порушення положень частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.3 Порядку № 22-1.
Твердження апелянта щодо недотримання позивачем встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, оскільки він не звертався до відповідача із заявою встановленого зразка, а відповідачем остаточне рішення стосовно розгляду заяви позивача про перерахунок його пенсії не приймалося, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, оскільки зміст заяви позивача очевидно дає змогу оцінити намір заявника, містить всю необхідну інформацію, а відповідач в листі від 18 травня 2021 року № 91-88/Д-21/8-1238/21 не зазначав про неналежну форму та зміст заяви позивача про перерахунок пенсії.
Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року в справі № 748/696/17.
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не прийняв вмотивоване рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії.
Щодо наведених в листі від 18 травня 2021 року № 91-88/Д-21/8-1238/21 мотивів незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 спірних періодів, суд зазначає таке.
Марківське ОУПФУ відмовило в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи позивача на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26 травня 1986 року по 19 лютого 1996 року та з 14 травня 1996 року по 30 березня 1997 року; на Державному ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28 грудня 1998 року по 19 лютого 2001 року з тих підстав, що надані позивачем довідки від 16 липня 2015 року № № 713-717, копія наказу від 15 червня 1994 року № 51, довідки від 14 травня 2015 року № № 351-352, копія наказу від 20 червня 1997 року № 258 видані підприємствами, не зареєстрованими на території України.
Однак, суд не погоджується з такими твердженнями органу Пенсійного фонду України та вважає за необхідне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....
Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року у справі Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи з огляду на вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен взяти до уваги інформацію, зазначену у документах, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до управління за  перерахунком пенсії.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, позивач опинився в ситуації, що позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Суд вказує, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади. На теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкова умова як перереєстрація підприємств на територію підконтрольну українській владі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта стосовно неврахування уточнюючих довідок про періоди роботи, видані підприємствами, які знаходяться в районах проведення антитерористичної операції при призначенні позивачу пенсії. 
Суд також вважає за необхідне зауважити, що надані позивачем уточнюючі довідки у повній мірі узгоджуються з записами в трудовій книжці позивача, тому відповідач при прийнятті рішення щодо перерахунку пенсії позивача мав врахувати наявну в уточнюючих довідках інформацію.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що   відповідач безпідставно не зараховує до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи позивача на шахті «Партизанська» виробничого об`єднання «Антрацит» з 26 травня 1986 року по 19 лютого 1996 року та з 14 травня 1996 року по 30 березня 1997 року, та Державне ВАТ «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державної холдингової компанії «Ровенькиантрацит» з 28 грудня 1998 року по 19 лютого 2001 року, підтверджені уточнюючими довідками Відокремленого підрозділу «Шахти «Партизанська» Державного підприємства «Антрацит» від 16 липня 2015 року № № 713-717 та Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ясенівське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» від 14 травня 2015 року № № 351-352.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови  у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи на ППП «Плутон» з 27 травня 1997 року по 17 травня 1998 року; ТОВ «Плутон-2» з 18 травня 1998 року по 27 грудня 1998 року.
Так, записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що позивач на ППП «Плутон» з 27 травня 1997 року по 17 травня 1998 року; ТОВ «Плутон-2» з 18 травня 1998 року по 27 грудня 1998 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею.
У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи  (пункт 3 Порядку № 637).
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги  в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи на    ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998 та  ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998.
Надаючи оцінку твердженням відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Судом встановлено, що  листом  від 18 травня 2021 року № 91-88/Д-21/8-1238/21 Марківське ОУПФУ надало позивачу роз`яснення, що спірні періоди не зараховано до пільгового стажу з тих підстав, що надані позивачем 12 травня 2021 року довідки видані підприємствами неіснуючих територіальних утворень, які розташовані на території, де органи української влади не здійснюють свої повноваження, тому такі документи є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків.
Таким чином, перебіг шестимісячного строку на звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом розпочався саме з дати отримання від відповідача  листа від 18.05.2021. Позовна заява до суду подана представником позивача 1 вересня 2021 року (а.с. 29).
Отже, строк на оскарження  бездіяльності відповідача, що полягає в не зарахуванні позивачу до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії по Списку № 1 відповідних періодів ще не сплив, а отже, й не пропущений позивачем.
За правилами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За унормуванням ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статями 308, 311, 315, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  
                                            
                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 р.  -  задовольнити частково.
Рішення   Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 р.  у справі  № 360/4701/21   в частині   відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати   ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи на    ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998 та  ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998  – скасувати.
Позовні вимоги   ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  про  зобов`язання зарахувати  до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи на    ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998 та  ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998  по 27.12.1998 р.  - задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області    зарахувати до  пільгового  стажу за Списком 1   ОСОБА_1    період його роботи  на    ППП «Плутон» з 27.05.1997 по 17.05.1998 року та  ТОВ «Плутон-2» з 18.05.1998 по 27.12.1998 року.  
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий  суддя                                                                              Г.М. Міронова                                                   

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко
                                                                                                                                                                                          
                                                                                                             Е.Г. Казначеєв