Постанова
Іменем України
16 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 686/11712/20
провадження № 61-15359св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідачі: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2020 року у складі судді Козак О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна                  в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області                       (далі - ГУНП у Хмельницькій області) про відшкодування майнової і моральної шкоди.
Позов обгрунтований тим, що слідчий слідчого відділу Зарічанського відділу поліції Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (далі - СВ Зарічанського відділу поліції Хмельницького                  ВП ГУНП у Хмельницькій області) Мазур В. В. не вніс відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). Внаслідок бездіяльності слідчого, яка встановлена ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області    від 06 лютого 2017 року у справі № 686/2194/17, ОСОБА_1 завдано майнову та моральну шкоду. Незаконна бездіяльність слідчого спричинила йому негативні переживання, почуття тривоги, душевний біль, страх і занепокоєння за своє здоров`я. Раптове хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженння гідності змусило позивача витрачати час для поновлення його прав і докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Необхідність поновлення прав (подання скарги на дії слідчого до суду) вимагає додаткових матеріальних витрат і часу. 
Позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 1 000 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди  та 60 023,90 грн - відшкодування майнової шкоди.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2020 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року, у позові відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів, що відповідач завдав йому майнової та моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Крім того, права позивача, у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, відновлені ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які неуможливили справедливий судовий розгляд справи.
Суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної та майнової шкоди, оскільки зафіксовані в ухвалі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року у справі                       № 686/2194/17 про задоволення скарги на бездіяльність слідчого Мазура В. В. відомості є належним, достовірним, допустимим і достатнім доказом завдання майнової і моральної шкоди, та не підлягають доказуванню.
Суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної та майнової шкоди, не надали належної оцінки доказам, доданим до позовної заяви.
Крім того, у касаційній скарзі заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивоване тим, що існують різні підходи                         у відшкодуванні моральної і майнової шкоди в цій категорії справ.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ГУНП в Хмельницькій області на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що дії слідчого                                    є неправомірними, завдали йому шкоди та що між діями і шкодою, завданою позивачу, є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року скарга  ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення задоволена та зобов`язано уповноважену особу                      СВ Зарічанського відділу поліції Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вказане у заяві                   ОСОБА_1 від 01 лютого 2017 року за фактом вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 197-1                  Кримінальний кодекс України ( далі - КК України).
Зі змісту вказаної ухвали суду випливає, що 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення до слідчого С В Зарічанського відділу поліції Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області Мазура В. В., проте в порушення вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі  -КПК України) процесуальне рішення за заявою прийнято не було.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року зобов`язано уповноважену особу СВ Зарічанського відділу поліції Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вказане у заяві ОСОБА_1 від 01 лютого                   2017 року за фактом вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 197-1 КК України, відповідно до статті 214 КПК України про що повідомити заявника.
Права позивача, у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, були відновлені ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року,
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише  в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційне провадження відкрите з підстав застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, провадження № 12-199гс18, від 03 вересня 2019 року, провадження № 12-208гс18; у постановах Верховного Суду від 02 січня 2020 року, провадження № К/9901/36664/19, від 02 вересня 2020 року, провадження             № 61-5344св19, від 22 травня 2019 року, провадження № 61-3491св19, від 25 березня 2020 року, провадження № 61-39478св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, від 25 квітня 2019 року, провадження № 61-31477св18, від 10 жовтня 2018 року, провадження № 61-41040св18, від 26 вересня 2018 року, провадження № 61-203св18, від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 14 квітня 2019 року, провадження № 61-46983св18, від 11 вересня 2019 року, провадження № 61-38622св18, від 09 жовтня 2019 року, провадження                          № 61-10069св19, від 10 квітня 2019 року, провадження № К/9901/59673/18, від 17 червня 2020 року, провадження № 61-4507св19, від 27 листопада 2019 року, провадження № К/9901/37372/18; в постановах Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року, провадження № 6-1435цс17, від 22 червня 2017 року, провадження № 6-501цс17, від 25 травня 2016 року, провадження № 6-440цс16.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування за рахунок Державної казначейської служби України майнової та моральної шкоди у зв`язку бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області Мазура В. В.                                    
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 1176 ЦК Україниправо на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає                        у випадках, передбачених законом.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,                                       є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності                             є підставою для відмови у задоволенні позову.   
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 06 липня 2020 року                    у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), від 21 вересня 2020 року                 у справі № 686/24777/18 (провадження № 61-9183св19), від 10 грудня 2020 року                  у справі № 686/33629/19 (провадження № 61-10563св20).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові у зв`язку з його недоведеністю, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності завдання йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з частиною другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію;                      4) відмову у задоволенні скарги.
Отже, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності                               у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Факт того, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду                     від 24 жовтня 2017 року зобов`язано начальника СВ Хмельницького ВП ГУНП                          у Хмельницькій області забезпечити внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою позивача від 11 травня 2017 року не доводить завдання ОСОБА_1 шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення                    в ЄРДР, та настанням шкоди.
Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19),                   від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження№ 61-305св19),                    від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження№ 61-10591св19)                  від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження                                          № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження                  № 61-12965св19), від 03 грудня у справі № 686/26653/18 (провадження                             № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження                  № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження                  № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), предметом розгляду яких були позовні заяви
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю органів державної влади.
Права ОСОБА_1 у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.
Посилання в касаційній скарзі на те, що висновки судів суперечать правовим висновкам Верховного Суду у вказаній категорії справ, є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ не є тотожними та ідентичними. Як зазначалося вище, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення,                 чого у цій справі суди не встановили. Тобто з урахуванням фактичних обставин цієї справи, встановлених судами попередніх інстанцій, немає підстав вважати, що суди ухвалили рішення без урахування висновків щодо застосування норм права                            у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                        № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Доводи заявника щодо неврахування судами висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, провадження                         № 12-199гс18, від 03 вересня 2019 року, провадження № 12-208гс18; у постановах Верховного Суду від 02 січня 2020 року, провадження № К/9901/36664/19,                            від 02 вересня 2020 року, провадження № 61-5344св19, від 22 травня 2019 року, провадження № 61-3491св19, від 25 березня 2020 року, провадження                              № 61-39478св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, від 25 квітня 2019 року, провадження № 61-31477св18, від 10 жовтня 2018 року, провадження № 61-41040св18, від 26 вересня 2018 року, провадження № 61-203св18,                                   від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 14 квітня 2019 року, провадження № 61-46983св18, від 11 вересня 2019 року, провадження                                    № 61-38622св18, від 09 жовтня 2019 року, провадження № 61-10069св19,                             від 10 квітня 2019 року, провадження № К/9901/59673/18, від 17 червня 2020 року, провадження № 61-4507св19, від 27 листопада 2019 року, провадження № К/9901/37372/18; в постановах Верховного Суду України від 27 вересня                         2017 року, провадження № 6-1435цс17, від 22 червня 2017 року, провадження                  № 6-501цс17, від 25 травня 2016 року, провадження № 6-440цс16, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вказані постанови постановлені у подібних правовідносинах, але за різних обставин, які встановлені судами.
Касаційна скарга містить клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо питання відшкодування майнової та моральної шкоди.
Клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 ЦПК України.
Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми                                 є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
Суд взяв до уваги, що у справах про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду є стала судова практика, зокрема викладена у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі                                   № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі                  № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі                  № 686/10651/18 (провадження№ 61-305св19), від 22 травня 2019 року у справі                   № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі               № 686/22133/18 (провадження№ 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі                 № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня у справі                                 № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі                   № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі              № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі             № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).
Зважаючи на наведене, суд касаційної інстанції не встановив достатніх та обґрунтованих підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін суд касаційної інстанції відхилив, з огляду на відсутність необхідності заслухати пояснення сторін (статті 43, 402 ЦПК України).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотань  ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та про розгляд справи за його участі відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
                                                                                                                       Г. І. Усик 
                                                                                                                       В. В. Яремко