ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2022 р.	Справа № 532/1471/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в  Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шпак Віталії Василівни на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Мороз Т.М.,  м. Кобеляки, повний текст складено 05.10.21 року по справі № 532/1471/21
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної  поліції ,           Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ,           Інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в  Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шпак Віталії Василівни                   
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції , в якому просить скасувати постанову серії ЕАН № 4388228 від 22 червня 2021 року.
В обґрунтування позову посилається на те , що постанова інспектором УПП Шпак В.В. винесена з порушенням норм чинного законодавства та вказує , що правопорушення ним не вчинялось.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 р позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4388228, винесену 22 червня 2021 року інспектором роти №4 4 БПП у м. Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Шпак Віталією Василівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Стягнуто на користь ОСОБА_1  понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.
 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції інспектором роти № 4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук  управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Шпак В.В. подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.  Вказує , що при перевірці документів встановлено , що загальна маса транспортного засобу з вантажем становить 46,47т, позивач не надав для перевірки дозволу на участь в дорожньому русі великовагового транспортного засобу , тому встановлено порушення п.22.5 ПДР України. Позивач не заперечував проти факту порушення ним правил перевезення вантажу.  Також, зазначає , що позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів , які б свідчили про обґрунтованість вимог. Просить суд апеляційної інстанції рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 скасувати , прийняти нове , яким в задоволенні прозову відмовити.Розгляд справи просить провести без його участі.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.
Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідачі повідомлені на електронні адреси, які містяться а матеріалах справи.
Позивач повідомлений телефонограмою.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22 червня 2021 року інспектором роти №4 БПП у м. Кременчук управління патрульної поліції Полтавської області Чалою Т.С. винесено постанову серії ДОП18 № 693995, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.
Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 22 червня 2021 року, 21 : 50 хв. в м. Кременчук по вул. Залізнична, 23, рухаючись НОМЕР_2 массою 9790 кг з напівпричіпом НОМЕР_1 массою 4500 кг, перевозив вантаж згідно ТТН 00000026991 від 22.06.21пісок массою 32180 кг, загальна масса 46,47 т, чим порушив п.22.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції  , беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення,  дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до абз. 1 п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПДР), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -  11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Статтею 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КУпАП) встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%.
Примітка. Дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною другою цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
В оскаржуваній постанові визначено, що ОСОБА_1 22 червня 2021 року, 21 : 50 хв. в м. Кременчук по вул. Залізнична, 23, рухаючись НОМЕР_2 массою 9790 кг з напівпричіпом НОМЕР_1 масою 4500 кг, перевозив вантаж згідно ТТН 00000026991 від 22.06.21пісок масою 32180 кг, загальна маса 46,47 т, чим порушив п.22.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
Тобто, підставою для прийняття оскаржуваної постанови став висновок відповідача щодо вчинення позивачем правопорушення, пов`язаного з перевищенням габаритно- вагових параметрів транспортного засобу.
При цьому, відповідачем визначено, що ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
Однак, згідно примітки до статті 132-1 КУпАП дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.
Положеннями ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення  встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення ч. 1 ст. 132-1 КУпАП - порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Разом з тим, у фабулі цієї постанови зазначено, що позивач  22 червня 2021 року, 21 : 50 хв. в м. Кременчук по вул. Залізнична, 23, рухаючись НОМЕР_2 масою 9790 кг з напівпричіпом НОМЕР_1 масою 4500 кг, перевозив вантаж згідно ТТН 00000026991 від 22.06.21пісок массою 32180 кг, загальна маса 46,47 т, чим порушив п.22.5 ПДР
При цьому , в оскаржуваній постанові , крім визначення ваги транспортного засобу, інших порушень , передбачених  п. п. 22.5 ПДР  інспектор не зазначає .
Таким чином, відповідачем фактично зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а не ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. 
У спірній постанові поліцейським не відображено того, що позивач керував транспортним засобом , в даному випадку, без наявності відповідного дозволу чи інших документів.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ч. 1 ст. 132-1 КУпАП встановлює окремий склад правопорушення, ніж ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. За порушення вимог ч. 1 ст. 132-1 КУпАП притягується саме водій, який здійснював перевезення великогабаритного вантажу без відповідного на те дозволу. 
Однак, даний факт не знайшов свого відображення у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Колегія суддів зазначає, що враховуючи зміст оскаржуваної постанови та примітку до ч. 1 ст.132-1 КУпАП підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП не встановлено, оскільки оскаржуваною постановою не встановлено адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.
З урахуванням вищенаведеного доводи відповідача щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог п.п. 22.5 ПДР України  за що передбачена відповідальність ч.1 ст.132-1 КУпАП є помилковими. 
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи примітку до ч. 1 ст.132-1 КУпАП підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП не встановлено  інші доводи сторін щодо правомірності чи не правомірності оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Посилання на рішення апеляційного суду також до увагу судом не приймаються, оскільки такі рішення не є рішеннями в розумінні вимог які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 242 КАС України , які враховуються судом при застосуванні таких норм права.
При цьому, колегія суддів зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.05.2019 року по справі № 537/2088/17, яку відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Твердження апелянта про ненадання позивача належних доказів щодо невчинення ним адміністративного правопорушення є хибним з огляду на положення ч. 2 ст. 251 КУпАП та ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до яких обов`язок доказування у справах про адміністративні правопорушення покладається саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, тобто, в цьому випадку, саме на інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук  управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Шпак В.В.
Також є хибним посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, оскільки така постанова не містить жодної оцінки застосування положень ч. 2 ст. 251 КУпАП та ч. 2 ст. 77 КАС України в контексті спірних правовідносин цієї справи та стосується інших правовідносин, з іншим норматино-правовим регулюванням.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.10.2021 по справі № 532/1471/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    А.М. Григоров