УХВАЛА

19 січня 2022 року
м. Київ

cправа № 904/5739/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2021 (колегія суддів у складі: Антонік С.Г. - головуючий, Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 (суддя Фещенко Ю.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
про стягнення інфляційних втрат і визнання недійсним правочину
за участю: позивача: Мицько Р.М. (адвокат), відповідача: Богдан С.В. (адвокат),
ВСТАНОВИВ:
1          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - відповідач) у якому просило стягнути з відповідача суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за договором № 13-137-ВТВ від 04.01.2013 у розмірі 11 988 369, 84 грн. При цьому позивачем на підставі частини третьої статті 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) подано заяву про визнання недійсним правочину у вигляді заяви відповідача від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-20938-1219 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11 988 369,84 грн. (далі - правочин).
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач частково виконав постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №  904/4470/16 на суму 687 888 157 грн. 36 коп., заборгованість складає 348 222 726 грн 62 коп., у зв`язку з чим, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нарахував інфляційні втрати за період прострочення з січня по квітень 2019 року у розмірі 11 988 369, 84 грн. При цьому у заяві позивач вказує на те, що правочин впливає на його права та інтереси, а тому наявні підстави для визнання його недійсним.
2          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2021, позов та заяву про визнання недійсним правочину задоволено повністю.
2.2          Свої висновки суди мотивували тим, що позивач не визнавав обов`язку зі сплати заборгованості, відступлені відповідачу третьою особою вимоги на суму 11 988 369 грн 84 коп. не підтверджені належними доказами, оскільки долучені до матеріалів справи відповідачем постанови Кабінету Міністрів України, акти приймання-передачі природного газу, протокол засідання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відеозапис такого засідання, листи, постанова про закриття кримінального провадження від 05.10.2020 та інші надані відповідачем докази не є належними доказами виникнення заборгованості у позивача перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", яка в подальшому була відступлена останнім відповідачу, відповідачем не надано жодних доказів існування боргу позивача перед первісним кредитором ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», а заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати за спірний період є арифметично правильними та такими, що відповідають сумі заборгованості та періоду нарахування, оскільки інфляційні втрати не є штрафною санкцією, обставини, які зазначені відповідачем не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку компенсувати позивачу розмір інфляційних втрат за період невиконання рішення суду, яким встановлено наявність заборгованості за договором.
3          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі відповідач просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову та заяви відмовити повністю.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, від 25.04.2019 у справі № 918/541/18, від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18.
3.3          17.01.2022 до Верховного Суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/21566/17 може мати значення для вирішення справи № 904/5739/19.
3.4          Ухвалою Верховного Суду від 01.12.2021 справу № 910/21566/17 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на необхідність відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.02.2021 у справі № 910/21683/17 щодо застосування статті 601 ЦК України та статей 202, 203 Господарського кодексу України у розгляді питання про стягнення заборгованості у випадку наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.
3.5          Разом з тим, передаючи справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду колегія суддів зазначила, що у матеріалах справи наявні докази щодо того, коли саме настав строк виконання позивачем зобов`язань та в якому обсязі, і які саме обставини, передбачені договором чи законом, зумовили його настання для зарахування зустрічних однорідних вимог, тоді як у даній справі, судові рішення у якій переглядаються у касаційному порядку, судами встановлено, що позивач не визнавав обов`язку зі сплати заборгованості, такі вимоги не підтверджені належними доказами.
3.6          З урахуванням викладеного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у суді касаційної інстанції задоволенню не підлягає.
4          Мотивувальна частина
4.1          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.2          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.3          У даній справі судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку, суди мотивували тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16 стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 348 222 726,62 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн 3% річних, 9 972 484, 42 грн інфляційних втрат.
4.4          Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 цю постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 залишено без змін.
4.5           Отже, у даній справі, судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку, суди розглянули спір про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, яка встановлена рішенням суду в іншій справі, яку відповідач не оплатив, та заяву позивача про визнання недійсним правочину. Судові рішення мотивовані тим, що заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати за спірний період є арифметично правильними та такими, що відповідають сумі заборгованості та періоду нарахування, а відступлені відповідачу третьою особою вимоги на суму 11 988 369 грн 84 коп., щодо яких вчинено спірний правочин, не підтверджені належними доказами.
4.6          У постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 предметом позову було визнання недійсним одностороннього правочину, а саме заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, і суд касаційної інстанції виходив із того, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції наявність заборгованості та її розмір позивачем не оспорювалися та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, на відміну від справи, яка розглядається, в якій суди встановили, що відступлені відповідачу третьою особою вимоги на суму 11 988 369 грн. 84 коп. не підтверджені належними доказами.
4.7          У постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 918/541/18 предметом спору була вимога позивача про стягнення основного боргу, 3 % річних, інфляційних втрат та пені, з тих підстав, що позивач за договором складського зберігання зерна надав послуги відповідачу, однак останній свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг не виконав. При цьому суди виходили з того, що, якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язання (наприклад, за відсутністю зобов`язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами 4, 5 статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом, що є відмінним від обставин справи, яка переглядається.
4.8          У постанові від 25.07.2018 у справі № 916/4933/15 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, виходячи із наявних у справі доказів та встановлених обставин відповідності оспорюваного правочину (заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог) приписам статей 203, 601 ЦК України.
4.9          Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №  918/539/18, є неактуальною внаслідок її уточнення постановою Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19.
4.10          Відтак, вище наведені постанови Верховного Суду ухвалені хоча й за правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце в цій справі (визнання недійсним одностороннього правочину), але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто зазначені справи і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них, а правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №  918/539/18, є неактуальною.
4.11          У касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо порушення судом норм процесуального права, що згідно із положеннями пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України виключає можливість перегляду у касаційному порядку судового рішення із наведених скаржником підстав.
4.12          За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
4.13          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2021 у справі № 904/5739/19, закрити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський
Судді                                                                                          Є.В. Краснов
                                                                                          В.Ю. Уркевич