Номер провадження: 22-ц/813/8693/21 
Номер справи місцевого суду: 495/7435/20
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Царенка Олександра Олександровича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
                                         
                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.03.2015 року. Позивач ОСОБА_3 є донькою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.08.1988 року. На час смерті спадкодавця, позивач тимчасово перебувала поза межами України, до цього проживала разом з матір`ю. За місцем реєстрації спадкодавця, а саме: АДРЕСА_1 , позивач мала право приватної спільної часткової власності у розмірі 6/400 частин домоволодіння, що посвідчується відомостями з реєстру прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності від 09.04.1997 року, яке видане на підставі розпорядження виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №4708 від 09.04.1997 року. На момент смерті спадкодавця у відповідності до приписів ч.2 ст.1279 ЦК України позивач мала переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їй у натурі цього майна, у межах її частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців. Після смерті матері позивач повернулась до України, де їй було проінформовано братами – відповідачами по справі, щодо факту надання спадкодавцем розпорядження (заповіту) на користь останніх на все майно, що належало покійній матері. За вказаних обставин, перебуваючи у довірливих відносинах з відповідачами та з врахуванням наданої ними інформації щодо наявності заповіту на їхню користь, з метою збереження, довірливих та сталих родинних відносин, позивач не зверталася до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця. Всі обставини оформлення спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , свідчили про проведення державним нотаріусом процедури, передбаченої для спадкування за заповітом, що автоматично виключало ймовірність спадкування за законом. 
У листопаді 2020 року після звернення до органу технічної інвентаризації позивачу стало відомо про отримання одним із відповідачів права власності на 54/400 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3761, що видано 27.11.2015 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою. 
Вказана обставина позивачу не була відома, оскільки відповідачами весь час зазначалося про наявність волі спадкодавця (заповіту) на їх користь, а державним нотаріусом, який проінформований за даними державного реєстру про наявність у позивача частки 6/400 у спільному майні, частка якого також належала спадкодавцю та відповідно повинен був визначити переважне право позивача на отримання частки спадкового майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст.1279 ЦК України і вжити заходи щодо встановлення кола осіб для спадкування за законом, як то визначено законодавством. Внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів та не вчиненням державним нотаріусом всіх необхідних дій щодо встановлення кола осіб, що мають право на спадщину за законом, позивач має поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позивач звернулась до суду.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк в 1 місяць з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Царенко Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що:
- позивач ОСОБА_3 своєчасно не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 з урахуванням того, що брати - відповідачі по справі повідомили їй, що покійна мати залишила на їх ім.»я заповіт, а у зв`язку з добрими сімейними відносинами, позивач ОСОБА_3 довірилась відповідачам як рідним людям та не піддала сумніву їхні доводи, а тому не стала перевіряти вказаний відповідачами факт. При цьому суд погодився з запереченнями представника відповідача щодо не доведеності представником позивача недобросовісної поведінки відповідачів, але разом з тим звернув увагу, що зазначені обставини не можуть бути підтверджені письмовими доказами, а базуються суто на людських відносинах між родичами і виходячи з цього вважав прийнятними доводи представника позивача щодо недобросовісної поведінки відповідачів;
- ОСОБА_3 мала переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їй у натурі частки спадкового майна, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності від 09.04.1997 року, яке видане на підставі розпорядження виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №4708 від 09.04.1997 року позивач ОСОБА_3 була власником 6/400 домоволодіння по АДРЕСА_1 ;
- при відкритті спадщини та заведені спадкової справи державний нотаріус не з`ясувала коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , а встановивши наявність співвласника спадкового майна, не здійснила належним чином повідомлення та виклик шляхом публічного оголошення або повідомлення у газеті спадкоємця ОСОБА_3 про відкриття спадщини та наявність у неї спадкових прав.
Оцінивши зазначені обставини у сукупності суд прийшов до узагальнюючого висновку, що наведені позивачкою ОСОБА_3 причини пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Проте погодитися з такими висновками районного суду не можна.
Судом встановлено, що: 
ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.08.1988 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.03.2015 року.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої ОСОБА_4 є її діти: позивач – ОСОБА_3 та відповідачі – ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
З матеріалів спадкової справи №129/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись сини спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
27.11.2015 року відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 уклали договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстрований в реєстрі за №3757.
27.11.2015 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 27.11.2015 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/400 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №3761, спадкова справа №129/2015.
27.11.2015 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 27.11.2015 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб, марки FENIKS, зареєстровано в реєстрі за №3764, спадкова справа №129/2015.
27.11.2015 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 27.11.2015 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на комплекс будівель під АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №3758, спадкова справа №129/2015.
29.03.2016 року відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 уклали договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстрований в реєстрі за №659.
29.03.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 29.03.2016 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку статутного фонду КП «АК-ЛИБО», місцезнаходження: вул.Горького 1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, зареєстровано в реєстрі за №660, спадкова справа №129/2015.
29.03.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. на підставі ст.1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 29.03.2016 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб марки БДЖІЛКА, зареєстровано в реєстрі за №663, спадкова справа №129/2015.
Листом державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 27.01.2021 року №97/02-14 ОСОБА_3 на її звернення про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 повідомлено, що встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 не має можливості оскільки вона постійно не проживала зі спадкодавцем на день її смерті та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений для цього законодавством строк та рекомендовано звернутись до суду.
Судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Як встановлено з матеріалів справи і не заперечувалося позивачем остання є дочкою спадкодавця, яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли позивач перебувала за кордоном, але була обізнана про смерть матері і повернулася в Україну через один місяць після її смерті.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_3 посилалася на введення її в оману братами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які повідомили їй про наявність у них заповіту, який склала спадкодавець на користь її братів, зі змістом якого вона не знайомилась довіряючи братам і з цієї ж причини не подавала заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Також позивач вказала на неправомірність дій приватного нотаріуса, яким не були вжиті всі заходи передбачені статтею 63 Закону України «Про нотаріат» щодо сповіщення позивача, як спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції набуваючи висновок про недобросовісність дій відповідачів, які полягали зі слів позивача у введенні в оману щодо існування на їх користь заповіту складеного спадкодавцем визнав відсутність належних доказів на підтвердження таких доводів позивача, але разом з тим вважав їх прийнятними в силу  добрих людських відносин між родичами.
Колегія суддів звертає увагу, що такі висновки суду фактично засновані на припущеннях.
Крім того посилаючись на недобросовісність дій відповідачів, які повідомили позивачу, як спадкоємцю 1-ї черги про наявність на їх користь заповіту спадкодавця, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що оскільки заяву про прийняття спадщини спадкоємець подає особисто або надсилає поштовим зв`язком, зазначені обставини не можуть вважатися такими, що створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.
Також колегія суддів звертає увагу на недоречність висновку суду про переважне право позивача перед іншими спадкоємцями на виділ їй у натурі частки спадкового майна з посиланням на частку позивача у праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1 (6/400 частин).
Суд не навів мотивування такого висновку в контексті того, що відповідачі також мали частки у домоволодінні і не навів мотивів, яким чином це впливає на поважність причин пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини. 
Що стосується посилання позивача на недотримання нотаріусом вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» то колегія суддів звертає увагу на таке.
Позивач є спадкоємцем за законом першої черги і здійснення ним права на спадкування (прийняття спадщини) шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (у випадку не проживання разом із спадкодавцем на час його смерті) не залежить від вчинення чи не вчинення дій іншими особами (іншим спадкоємцем, нотаріусом), що не суперечить висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, оскільки у справі Верховного Суду йшлося про спадкування про спадкування за заповітом особи, яка не була спадкоємцем за законом, а у справі, що переглядається апеляційним судом, позивач є спадкоємицею за законом, що свідчить про відмінність правовідносин у наведеній справі справі Верховного Суду і у справі, що переглядається. 
Установивши, що підстави, на які посилається позивач, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для протилежного висновку і задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову без задоволення.
У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки після перегляду справи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без задоволення, з позивача на користь кожного з відповідачів, слід стягнути витрати на правничу допомогу, яка надана обом відповідачам адвокатом Царенком О.О. за договором від 11.01.2021 року у розмірі 6 000 грн., яка складається з попередньої консультації по цивільній справі № 495/7435/20 – 1 135 грн. (витрачено 1 годину із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021 року) підготовки процесуальних документів – 567,50 грн. (0,5 години), ознайомлення з матеріалами справи 1 362 грн. (1,2 години витраченого часу), підготовка процесуальних документів 5 107, 50 грн. (4,5 години) та участі в судових засіданнях – 4 540 грн. (4 години), за що на користь адвоката сплачено 12 000 грн., яка підлягає стягненню на користь відповідачів у рівних частках по 6 000 грн. кожному. 
Крім того, на користь відповідачів у рівних частках підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті і був у належному обсязі сплачений відповідачами за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн., внаслідок чого на користь кожного з відповідачів підлягають стягненню по 630 грн. 60 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Царенка Олександра Олександровича – задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 24.12.2021 року

Головуючий                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                  О.В. Князюк

                                                                       С.О. Погорєлова