УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2199/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 114 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.
з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 289/2199/21  за заявою  ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи – ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишль,

в с т а н о в и в:
        
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названою заявою та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з заявницею по АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком, заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити наближення ОСОБА_2 на відстань не менше ніж 50 м до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .
В обгрунтування вимог заяви вказала, що з 29.09.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.10.2021. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що останні 2 роки подружнього життя ОСОБА_2 почав вживати спиртні напої та наркотичні засоби, під дією яких проявляв агресію щодо неї, їх дітей та її матері та застосовував фізичне та психологічне насильство, про що свідчать неодноразові її звернення до правоохоронних органів, внаслідок чого останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказала, що вона разом з дітьми проживає у належному їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 , де також проживає і її колишній чоловік, незважаючи на те, що шлюб припинено, та застосовує фізичне та психічне насильство до неї, її матері та дітей. Посилаючись на наведені обставини, з метою подальшого уникнення вчинення домашнього насильства щодо неї та членів її сім`ї з боку ОСОБА_2 , просила задовольнити вимоги її заяви.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року заяву задоволено. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно  ОСОБА_1 : 
- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання по АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 , що є особистою власністю ОСОБА_1 ; 
- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з  ОСОБА_1  або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань не менше ніж 50 м до місця проживання ОСОБА_1 , що за адресою АДРЕСА_1 .
Вказано, що про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення необхідно повідомити Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУ НП у Житомирській області з метою вирішення питання про взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік у порядку, передбаченому статтею 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також Потіївську сільську раду Житомирської області. Встановлено строк обмежувального припису на 6 місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису допущено до негайного виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесені на рахунок держави. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не повідомив його належним чином про розгляд справи, а тому він був позбавлений свого процесуального права надати свої заперечення щодо доводів заяви. Крім того вказує, що ОСОБА_1 не надала достатні докази прояву домашнього насилля з його боку щодо неї та членів її сім`ї.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 29.09.2007 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7).
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.10.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5). 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 , який їй належить на праві власності (а.с. 12-13) разом зі своїми дітьми – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується характеристикою №966 від 05.10.2021, виданою виконкомом Потіївської сільської ради Житомирської області (а.с. 46).
ОСОБА_2 також проживає за вказаною адресою, що не заперечується останнім.
Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилалася на те, що останній систематично вчиняє відносно неї, її дітей та матері домашнє насильство. 
Із постанови Радомишльського районного суду від 28.10.2021, вбачається, що ОСОБА_2 15.08.2021, 14.09.2021, 20.09.2021, 11.10.2021 та 14.10.2021 вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , за що його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 41).
Із листа Начальника служби у справах дітей Потіївської сільської ради від 17.09.2021 № 126 на ім`я начальника Житомирського РУ поліції ГУНП в Житомирській області вбачається, що 17.09.2021 до Служби у справах дітей Потіївської сільської ради надійшло повідомлення від КНП «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» про побиття дитини батьком. В ході проведеної перевірки даного факту встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , під час чергової сварки з дружиною, 08.09.2021, шкодив спільно нажите майно, шляхом жбурляння малих його частин по кімнаті, наносивши удар ногою по тумбочці зі скляними дверцятами, вибив її задню стінку і фрагмент скла потрапив дитині, яка стояла поруч, в колінну частину ноги. З даною травмою дитина звернулась до лікаря при цьому вказавши, що це є наслідки побутової травми. При повторному відвідуванні лікаря, 16.09.2021р., мати дитини ОСОБА_1 , повідомила, що травма була нанесена дитині батьком під час скандалу. Тому лікар повідомив відповідні служби.
ОСОБА_2 застосовує фізичну силу до матері дітей ОСОБА_1 , про що свідчать неодноразові повідомлення до поліції.
Повідомлення про вчинення домашнього насильства в сім`ї ОСОБА_5 надходили і від начальника служби у справах дітей ОСОБА_6 ( 14.07.2021 та 08.09.2021), так як в даній сім`ї виховуються неповнолітні діти і зазнають від дій батька ОСОБА_2 психологічного насильства. Дії батька викликають у дітей побоювання за свою безпеку і безпеку матері, зазнають приниження, залякування, погрози фізичною розправою. Такі дії кривдника завдають психічної шкоди здоров`ю дітей (а.с. 43).
Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції проводячи аналіз поданих доказів, на підставі установлених судом обставин, дійшов висновку, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , тому з метою застосування превентивного засобу методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника задовольнив заяву ОСОБА_1 та видав обмежувальний припис строком на 6 місяців.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)
з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 по справі № 754/11171/19.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із поданих до суду матеріалів видно, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї (а.с. 33-34,38, 39), а саме 15.08.2021, 14.09.2021, 20.09.2021, 11.10.2021, 14.10.2021 ображав її словами нецензурної лайки, погрожував фізичною розправою , чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.
Внаслідок зазначених протиправних дій, постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.10.2021 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 41).
Також ОСОБА_1 на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_2 насильства щодо її матері надала копію постанови Радомишльського районного суду від 14.07.2021 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, із якої вбачається, що 23.06.2021 ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_7 , а саме: ображав її словами нецензурної лайки, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю (а.с. 11).
Обставини вчинення насильства ОСОБА_2 щодо дітей підтверджуються змістом листа Начальника служби у справах дітей Потіївської сілсьької ради від 17.09.2021 № 126 на ім`я Начальника Житомирського РУ поліції ГУНП в Житомирській області (а.с. 43).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.07.2021 ОСОБА_1 повідомила Підрозділ дізнання Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, а саме 14.07.2021 приблизно о 12-00 год за адресою АДРЕСА_1 під час конфлікту її чоловік ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження (а. с. 31).
Таким чином, судом встановлено ряд випадків домашнього насильства відносно   ОСОБА_1 та членів її сім`ї зі сторони ОСОБА_2 , що свідчить про наявність ризиків настання насильства у майбутньому, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, обґрунтовано задовольнив заяву про видачу обмежувального припису.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 , що він не був повідомлений про розгляд справи судом належним чином спростовуються матеріалами справи – оголошенням про виклик на сайті судової влади (а.с. 50).
Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 на спростування обставин вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 не подав доказів і до суду апеляційної інстанції, посилаючись на незаконність рішення лише із процесуальних підстав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.02.2022.

       Головуючий                        Судді