ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 638/4947/20                                                Головуючий І інстанції – Цвіра Д.М.
Провадження № 33/818/108/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

15 грудня 2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності        - ОСОБА_1 
захисника                                        - Заболотька В.Б.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року у справі про адміністративне право порушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :
30.03.2020 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 157495 стосовно ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з вказаним протоколом 30 березня 2020 року о 10:40 годині ОСОБА_1 у м.Харкові по вул. Клочківській, 197, керував транспортним засобом BMW 540, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у відповідного лікаря фахівця відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.. 
Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн та позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та провадження у справі стосовно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що він погодився пройти огляд на стан сп`яніння, проте, як вбачається з відеозаписів долучених до матеріалів справи, поліцейські не вчиняли жодних дій щодо складання направлення водія на медичний огляд, роз`яснення порядку такого направлення та фактичного доставлення водія до медичного закладу. Інспектори ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а навпаки вказували, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться в закладі охорони здоров`я, що підтверджується відеозаписом.
Вказує, що інспектор пропонуючи пройти огляд на стан сп`яніння неодноразово повідомляв йому, що він має право відмовитися від огляду, але, інспектором не було роз`яснено наслідків відмови від проведення огляду, більше того, ним фактично було введено в оману повідомивши, що в нього є право відмовитися від огляду, оскільки проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія відповідно до п. 2.5 ПДР України, невиконання якого тягне за собою відповідальність.
Посилається на те, що судом першої інстанції не були допитані свідки в судовому засіданні, а тому їх письмові пояснення не можуть бути належними доказами у справі.
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Заболотька В.Б., які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Накладаючи на ОСОБА_1  адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судовим розглядом встановлено, що 30 березня 2020 року о 10:40 годині ОСОБА_1 у м.Харкові по вул. Клочківській, 197, керував транспортним засобом BMW 540, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у відповідного лікаря фахівця відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.
В наслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 157495 від 30.03.2020 року за невиконання ОСОБА_1   вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується: 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були залучені поліцейськими та в своїх письмових поясненнях зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 4,5);
- поясненнями свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що був зупинений працівниками поліції в якості свідка під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. Підтвердив, що підписав протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи (а.с. 1, 5) та пояснив, що в письмових поясненнях відображено все, що відбувалось в той день, пояснення надав добровільно. 
       - відомостями відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що поліцейський, в присутності двох свідків декілька раз пропонує ОСОБА_1  пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1  відповів, що погоджується пройти огляд. Після чого працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1  пересісти в машину до поліцейських для доставки до закладу охорони здоров`я, на що ОСОБА_1  пояснив, що поїде до медичного закладу на своєму автомобілі. На повторну пропозицію працівника поліції проїхати разом з ними до медичного закладу ОСОБА_1  відмовився їхати до медичного закладу в присутності свідків. (а.с. 10).
- допитом в судовому засіданні суду апеляційної інстанції працівника поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що готуючись до судового засідання, вона переглянула звіт та електронний рапорт, які були написані нею після складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та повідомила, що 30.03.2020 року вона разом з іншим працівником поліції знаходились на патрулюванні та проїжджаючи у дворі багатоповерхових будинків по вул.Клочківській вони зупинили автомобіль BMW темного кольору, оскільки у нього щось не працювало. Після зупинення автомобіля водій був дуже агресивним, його поведінка не відповідала обстановці, та після того, як йому було поставлено питання чи вживає він наркотичні речовини він почав погрожувати. Також, під час перевірки ІПНП водія було встановлено, що він неодноразово був причетним до вчинення злочинів за ст. 307 КК України. В подальшому були запрошені в якості свідків особи, які знаходились поряд з будинком, де був зупинений автомобіль та в присутності свідків ОСОБА_1 було роз`яснені права, які передбачені ст.63 Конституційї України та ст.268 КУпАП та запропоновано пройти огляд у медичній установі на що він спочатку уникав відповіді. а в подальшому взагалі відмовився проходити огляд. Весь час спілкування з водієм провадився відеозапис. 
Також,  ОСОБА_2 пояснила, що скоріше за все ОСОБА_1 подавав скаргу до управління поліції, оскільки влітку вона писала пояснення до відділу моніторингу поліції про події, які стались під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , однак яке було прийнято рішення за наслідком розгляду його скарги їй не відомо, однак до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності вона не притягувалась
Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
З пояснень ОСОБА_1 наданих ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, що ним не оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС та до керівництва поліції з метою проведення службової перевірки він не звертався.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1  не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, дослідженим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що дійсно ОСОБА_1  на питання працівників поліцейських проїхати з ними до медичного закладу він спочатку відповідав, що погоджується проїхати, однак після того, як йому було запропоновано пересісти в автомобіль поліцейських ОСОБА_1 категорично відмовився їхати в автомобілі поліцейських та в подальшому взагалі відмовився від проходження огляду в медичному закладі. (а.с. 10, відеозапис 2020033020063700305).
Такі дії особи працівники поліції обґрунтовано розцінили як відмову від проходження огляду в медичному закладі.
За вказаних обставин, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейськими законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони діяли відповідно до п.9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яким передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Крім того, посилання апелянта на те, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідків відмови від проходження огляду та фактично ввели його в оману повідомивши, що в нього є право відмовитися від огляду є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ОСОБА_1 працівниками поліції були роз`яснені його права передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КупАП та з урахуванням того, що ОСОБА_1 має посвідчення водія, а тому складав іспит на знання ПДР України і таким чином він повинен розуміти зміст п.2.5 ПДР України та наслідки своєї відмови.
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного медичного огляду у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про відсутність підстав щодо медичного огляду безпідставними.

При цьому належить врахувати, що відеозапис працівників поліції не є єдиним доказом, завдяки якому зафіксовано адміністративне правопорушення. Визначальним є відомості протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний належним працівником поліції, свідками та пояснення свідків, що залучені у якості додатку до протоколу. На підставі відеозапису встановлюються додаткові відомості про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, зокрема і щодо якості наданого відеозапису. 
Такий висновок суд робить згідно вимог ст.252КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5  ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання  апелянта  на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

       Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков