ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/2667/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкрет Сервіс» 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року (суддя – Сіпаки А.В.) у справі №280/2667/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкрет Сервіс» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                  в с т а н о в и В :
      
ТОВ «Конкрет-Сервіс» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.03.2021:
№00029780709, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 39780,00грн. за порушення п.63.3 ст. 63 ПК України;
№00029800709, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000,00 грн., за порушення ч.1, ч.8, ч. 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Підставами позову визначено таке.
Щодо штрафних санкцій за порушення ч.1, ч.8, ч. 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», позивач посилався на безпідставні висновки контролюючого органу про те, що у спірному періоді він здійснював зберігання пального. Відсутність такого факту, за позицією позивача, свідчить про неправомірність застосування спірних штрафних санкцій.
Щодо штрафних санкцій за порушення п.63.3 ст. 63 ПК України, позивач зазначав те, що спірні штрафні санкції застосовано за несвоєчасне поставлення на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, та несвоєчасне повідомлення про всі об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. Позивач вважав, що подання повідомлення за формою 20-ОПП здійснюється виключно з інформаційною метою та не є обов`язковим, оскільки доходи/витрати, які виникають внаслідок оренди рухомого/нерухомого майна, враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, включаються до бази оподаткування ПДВ та відображаються у відповідній податковій звітності платника податків (податкова декларація з податку на прибуток та з податку на додану вартість). Також вважав, що штрафні санкції застосовуються до заяви або документу, а не до кожного об`єкту, вказаного в них. Тому, на думку позивача, застосування штрафних санкцій, згідно податкового повідомлення-рішення №00029780709 від 11.03.2021 є безпідставним. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 00029800709 від 11.03.2021 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКРЕТ СЕРВІС" застосовано штрафні санкції у сумі 500000,00грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог, мотивовано обов`язком платника подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Такий обов`язок, як зазначив суд першої інстанції, виникає з фактом набуття платником податків права власності, користування чи розпорядження на об`єкт оподаткування.
Встановивши те, що 28.06.2019 між ТОВ «Конкрет Сервіс» та ТОВ «Стандарт Трейдинг» було укладено договір оренди № 28/06, відповідно до якого позивачу передавались в оренду автомобілі у кількості 39 штук, суд зазначив про те, що з дати укладення договору позивач був зобов`язаний протягом 10 робочих днів надати контролюючому органу звіт за формою №20-ОПП. Натомість, такий звіт був поданий 17.09.2020.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, які передбачені п.117.1 ст.117 ПК України.
Рішення суду першої інстанції оскаржено як позивачем так і відповідачем.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу відповідача повернуто у зв`язку з не усуненням її недоліків, про які зазначено в ухвалі суду від 28.12.2021.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, в цій частині заявлених вимог, про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято за наслідками фактичної перевірки до предмету якої не входить питання щодо дотримання платником податків вимог п.63.3 ст.63 ПК України. Отже, за позицією позивача, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято не у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України. Крім цього, позивач вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано положення п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, відповідно до яких на період дії карантину не застосовуються штрафні санкції за порушення податкового законодавства, окрім виключень наведених вказаною нормою права.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем, на підставі наказу від 02.02.2021 №277-П, направлень від 02.02.2021 №436, №437, проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої складений акт №1087/08-01-07-03/39473780 від 15.02.2021.
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
ч.1, ч.8, ч. 16 ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, а саме: зберігання пального в період з 01.04.2020 по 10.02.2021 (включно) без отримання ліцензії на право зберігання пального; 
п. 63.3. ст. 63 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне подання повідомлення за формою № 20-ОПП про обєкти оподаткування і обєкти, повязані з оподаткуванням, які рахуються на балансі підприємства.
На підставі акту перевірки №1087/08-01-07-03/39473780 від 15.02.2021 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.03.2021:
№00029780709, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 39780,00грн. за порушення п.63.3 ст. 63 ПК України;
№00029800709, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000,00 грн., за порушення ч.1, ч.8, ч. 16 ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, визначаючи межі перегляду справи, суд апеляційної інстанції враховує те, що у межах цієї справи, з огляду на повернення апеляційної скарги відповідача, розглядається апеляційна скарга позивача, в якій порушено питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог. Отже, враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, оскаржено в частині незадоволених позовних вимог, судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині розглянутих позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00029780709, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 39780,00грн. за порушення п.63.3 ст. 63 ПК України.
Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позову, в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з обов`язку платника податків подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Такий обов`язок, як зазначив суд першої інстанції, виникає з фактом набуття платником податків права власності, користування чи розпорядження на об`єкт оподаткування.
Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з положеннями п.63.3 ст.63 ПК України, Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (зареєстрований у Мінюсті України 29.12.2011 за №1562/20300) та фактично, з огляду на доводи апеляційної скарги, не заперечуються позивачем.
Таким чином, встановивши те, що 28.06.2019 між ТОВ «Конкрет Сервіс» та ТОВ «Стандарт Трейдинг» було укладено договір оренди № 28/06, відповідно до якого позивачу передавались в оренду автомобілі у кількості 39 штук, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив  те, що з дати укладення договору позивач був зобов`язаний протягом 10 робочих днів надати контролюючому органу повідомлення за формою №20-ОПП. 
Невиконання платником такого обов`язку чи несвоєчасне виконання, як правильно зазначив суд першої інстанції, тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 117.1 статті 117 ПК України відповідно до якого: неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
З цих підстав, встановивши те, що позивачем своєчасно не було подано повідомлення за формою №20-ОПП щодо 39 об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням та через які провадиться діяльність, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 39780,0грн. (1020грн. х 39).
Не ставляючи під сумнів висновки суду першої інстанції щодо обов`язку платника податків подавати контролюючому органу повідомлення за формою №20-ОПП та передбачену Податковим кодексом України відповідальність за таке податкове правопорушення як неподання у визначені законом строки такого повідомлення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, вказуючи на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, суд першої інстанції не дослідив того, чи прийнято таке рішення у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, оскільки правомірним може бути визнано лише рішення, яке прийнято контролюючим органом у межах визначеної процедури.
У спірному випадку спірне податкове повідомлення-рішення прийнято за наслідками проведеної фактичної перевірки, предметом якої, згідно із наказом про призначення перевірки, визначено: Перевірка з питання здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні, використанні та транспортування пального; наявності супровідних документів на товар (прибуткових, товарно-транспортних, видаткових та акцизних накладних), виявлення порушень у сфері виробництва і обігу пального.
Отже порушення позивачем п.63.3 ст.63 ПК України, суть якого полягає у порушенні порядку обліку об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткування або через які проводиться діяльність, виходить за межі предмету фактичної перевірки, який визначено контролюючим органом у спірному випадку.
Відповідно до пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Таким чином, виявлене контролюючим органом порушення виходить і за межі законодавчо визначеного предмету фактичної перевірки.
Враховуючи викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає, що акт фактичної перевірки №1087/08-01-07-03/39473780 від 15.02.2021 не міг бути підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за порушення п.63.3 ст. 63 ПК України.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на тому, що контролюючий орган, встановивши обставини, які свідчать про порушення позивачем вимог податкового законодавства, не був позбавлений можливості вирішити питання про проведення документальної перевірки такого платника податку.
При цьому, аргументи відповідача про неможливість проведення документальних перевірок, з огляду на запроваджений мораторій, не може бути виправданням прийняття рішення за результатом фактичної перевірки предмет якої не може стосуватися дотримання платником податків порядку обліку об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткування або через які проводиться діяльність.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не можливо визнати правомірним, оскільки його прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені податковим законодавством.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в частині визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення №00029780709.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкрет Сервіс» - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року  у справі №280/2667/21, в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.03.2021 №00029780709 – скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову.
Податкове повідомлення-рішення від 11.03.2021 №00029780709 – визнати неправомірним та скасувати.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року  у справі №280/2667/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 01.02.2022
Повне судове рішення складено 02.02.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк