ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1946/22 Справа № 203/4195/16-ц 	  	Головуючий у першій інстанції:  Католікян М. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Гулієву М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа – Регіональний сервісний центр МВС у Дніпропетровській області, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення коштів, – 
ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що позивачі мешкають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 05.05.2015 ними було придбано автомобіль марки Тойота модель Венза «Toyota Venza» (рік випуску – 2013, колір – коричневий, номер кузова – НОМЕР_1 , номер двигуна – НОМЕР_2 ), який було зареєстровано на ім`я позивачки. У вересні 2015 року група осіб шляхом вчинення фізичного і психологічного насильства відібрала у позивачів їхній автомобіль, а згодом (03.09.2015) протиправно організувала зняття його з обліку. 15.09.2015 на підставі довідки-рахунку автомобіль було відчужено ОСОБА_4 11.02.2016 остання за договором купівлі-продажу продала спірний автомобіль ОСОБА_1 , яка і користується ним дотепер. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили визнати недійсним договір про надання послуг із виписки довідки-рахунку, укладений між ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 було оформлено довідку-рахунок № НОМЕР_3 від 15.09.2015 року щодо транспортного засобу Тойота 2013 року випуску, колір коричневий, номер кузова - НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_2 ; стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 716388,00 грн., у зв`язку із незаконним відчуженням транспортного засобу марки Тойота модель Венза «Toyota Venza»; визнати за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб Тойота модель Венза «Toyota Venza», 2013 року випуску, колір коричневий, номер кузова - НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_2 ; витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 автомобіль Тойота Венза «Toyota Venza» та зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 вказаний автомобіль (а.с. 3-11 т.1, а.с. 53 т.3).
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 транспортний засіб марки «Toyota Venza» (рік випуску – 2013, колір – коричневий, номер кузова – НОМЕР_1 , номер двигуна – НОМЕР_2 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 6890,00 гривень (а.с. 80-83 т.5).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 148-149, 157-159 т.5). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06.05.2015 року ОСОБА_3 придбала автомобіль марки Тойота модель Венза «Toyota Venza» (рік випуску – 2013, колір – коричневий, номер кузова – НОМЕР_1 , номер двигуна – НОМЕР_2 ), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 15-18, 100, 101 т.1). 
15 вересня 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було складено довідку-рахунок серії НОМЕР_3 про продаж спірного автомобіля ОСОБА_4 . Цього ж дня за заявою ОСОБА_4 спірний автомобіль було зареєстровано на її ім`я. Реєстрацію було проведено на підставі заяви від 03.09.2015 №71601613, складеної від імені позивачки (а.с. 15, 83, 84, 88-91, 95, 96, 100, 101). 
11 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1241/2016/873, за умовами якого остання придбала спірний автомобіль (а.с. 13, 14, 51, 79-82, 100-103 т.1). 
23 серпня 2016 року позивачі звернулися до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про вчинення відносно них кримінального правопорушення за фактом протиправного заволодіння власним майном (зокрема, спірним автомобілем) (а.с. 69- 76 т.1). 
23 серпня 2016 року на підставі поданої заяви Головним управлінням національної поліції в Дніпропетровській області було відкрите кримінальне провадження №12016040000000664, в якому триває досудове розслідування (а.с. 12 т.1). 
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.
Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (стаття 1018 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Порядок зняття автомобіля з реєстрації (перереєстрації) визначається Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі – Порядок) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі – правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплена печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Тобто, довідка-рахунок – це документ, який підтверджує правомірність придбання (купівлі-продажу) автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов`язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.
Відповідно пункту 33 Порядку перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників – юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться. 
Для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці другому цього пункту, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин, а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження – документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.
Матеріали справи містять копії документів з переоформлення спірного автомобіля, які було вилучено у Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, документів, на підставі яких здійснювалося оформлення права власності та всі реєстраційні дії щодо спірного автомобіля від часу його ввезення на митну територію України (а.с. 78-171 т.1).
Судом першої інстанції вживались заходи з витребування оригіналів вказаних документів (у тому числі, для проведення у справі відповідних досліджень), проте їх протягом розгляду справи в суді надано не було з причин, незалежних від суду. 
Так, 17.07.2017 судом було постановлено ухвалу про зобов`язання ОСОБА_4 надати суду оригінали договору купівлі-продажу (документів щодо здійснення за ним оплати) укладеного з позивачкою договору про надання послуг з виписки довідки-рахунку від 15.09.2015 (а.с. 8, 9 т.3). 
Вказана ухвала у добровільному порядку ОСОБА_4 виконана не була, у зв`язку з чим її було звернуто до примусового виконання. 
28 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавче провадження №55748452 з виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2017 було закінчене, у зв`язку з її невиконанням боржником і направленням повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого статтею 383 Кримінального кодексу України (а.с. 158 т. 3 ). 
04 липня 2019 року було витребувано усі наявні оригінали документів, пов`язаних з відчуженням спірного автомобіля від імені позивачки, від фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , проте остання протягом розгляду справи жодного разу не відреагувала на запити та виклики суду, поштову кореспонденцію не отримувала (а.с. 116 т. 4). 
Судом встановлено, що із матеріалів, наданих Регіональним сервісним центром, на підставі яких спірний автомобіль був перереєстрований за ОСОБА_4 , убачається, що при перереєстрації не було надано акта приймання-передачі транспортного засобу, засвідченого підписом первісного власника.
Згідно змісту позовної заяви, ОСОБА_3 не укладала з ФОП ОСОБА_5 договору щодо відчуження спірного автомобіля і грошові кошти не отримувала. 
Отже, сама лише довідка-рахунок №415434 від 15 вересня 2015 року, яка була видана ПП ОСОБА_5 , на підставі якої спірний автомобіль було зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , не може вважатися правовим оформленням переходу права власності від ОСОБА_3 та підтверджувати відчуження майна з досягненням всіх істотних умов договору купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_3 не виявляла наміру реалізувати право на продаж автомобіля, не уповноважувала ПП ОСОБА_5 на видачу вказаної довідки розрахунку. 
Вказана вище довідка не містить ані підпису ОСОБА_3 , як власника автомобіля, ані жодних відомостей щодо повноважень ПП ОСОБА_5 на розпорядження майном як посередника. Договір комісії щодо відчуження спірного транспортного засобу ОСОБА_3 не підписувала та не уповноважувала нікого на здійснення будь-яких дії щодо продажу автомобіля на користь інших осіб. Не містять матеріали справи і акту приймання-передачі спірного автомобіля, передбаченого пунктом 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.
Надана суду заяви на переказ готівки від 03.09.2015 №П617/3481111/1/1 на суму 211,15 грн, згідно з якою від імені позивачки за зняття з обліку автомобіля було сплачено кошти, не відповідає принципу належності та принципу достатності доказів, адже у вказаній квитанції не зазначено ідентифікаційних ознак автомобіля, зняття з обліку якого оплачувалися кошти (а.с. 24 т.3). 
Пунктом 12 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (у редакції, чинній на час видачі довідки-рахунку №415434 від 15 вересня 2015 року), встановлено, що видача (оформлення) підприємством, що здійснює комісійну торгівлю, довідок-рахунків під час реалізації транспортних засобів, що перебували у користуванні, здійснюється після нанесення таким підприємством на зворотному боці довідки-рахунка інформації про оціночну вартість такого транспортного засобу (номер та дата складення звіту про оцінку) та суб`єкта оціночної діяльності, який відповідно до Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року №231, має право проводити оцінку для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (номер сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, дата його видачі, напрям (спеціалізація).
Фізична особа, яка передає для реалізації транспортний засіб у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда підприємству, що здійснює комісійну торгівлю, зобов`язана надати такому підприємству письмове повідомлення із зазначенням інформації про кількість легкових автомобілів та/або мотоциклів, та/або мопедів, що відчужені нею протягом поточного календарного року, складене в довільній формі та підписане власноручно цією особою.
Згідно пункту 31 Порядку, розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Однак, матеріали справи не містять передбачених вказаним вище нормативним актом документів.
За положеннями статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У статті 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. 
Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль марки Тойота модель Венза «Toyota Venza» (рік випуску – 2013, колір – коричневий, номер кузова – НОМЕР_1 , номер двигуна – НОМЕР_2 ), вибув із її власності поза її волею всупереч встановленій законодавством процедурі; приймаючи до уваги, що належних допустимих та достатніх доказів волевиявлення позивачки на відчуження належного їй автомобіля і отримання нею за це грошових коштів суду не надано, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вказаного автомобіля. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_5 до виникнення спірних правовідносин у даній справі була знайома з позивачем ОСОБА_2 , у зв`язку з наданням йому послуг з продажу автомобіля у 2014 році, не спростовує викладених вище висновків щодо відсутності волі власника ( ОСОБА_3 ) на продаж автомобіля та порушення порядку його перереєстрації.
Посилання апелянта на те, що наявні в матеріалах справи копії письмових доказів не завірені належним чином, є формальним, без конкретизації копій документів, автентичність яких викликає сумніви та наведенням відповідного обґрунтування. 
Недоведеним також є обґрунтування в апеляційній скарзі можливою причетністю позивача ОСОБА_2 до відчуження автомобіля Тойота Венза «Toyota Venza», 2013 року випуску, 15 вересня 2015 року на користь ОСОБА_4 .
На спростування зазначеного вище факту в матеріалах справи наявна копія судового рішення у справі №201/12569/16-ц, в якій позивачами є  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу незаконного заволодіння належного їм автомобіля Тойота Ланд Крузер «Toyota Land Cruiser», 2014 року випуску, та його продажу 23 липня 2015 року без згоди власника (а.с. 174-185 т.5). 
Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року, залишеним в оскаржуваних частинах без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, у справі №201/12569/16-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Витребувано із володіння ОСОБА_7 автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 2014 року випуску та зобов`язано її передати цей автомобіль ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишено без змін. 
Суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про те, що підпис від імені позивачки у заяві на переказ готівки від 03.09.2015 №П617/3481111/1/1 на суму 211,15 грн. (т. 3 а.с. 24) надзвичайно відрізняється від її справжнього підпису, адже відповідний висновок спеціаліста з цього приводу у справі відсутній. Однак це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті, а тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова