УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 283/1159/17
провадження № 51-3482ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 9 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 .
 
Зміст судових рішень 
 
За вироком Малинського районного суду Житомирської області від 9 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі ? КК) і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
 
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
 
Як установив суд, ОСОБА_5 обвинувачувався в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) за таких обставин.
 
Відповідно до наказу Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук 
від 24 березня 2016 року № 5-к ОСОБА_5 призначено на посаду директора Поліської дослідної станції імені О. М. Засухіна Інституту картоплярства НААН.
 
Згідно з контрактом укладеним з обвинуваченим цього ж дня, останній на період дії контракту здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, зокрема, законами України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій та статусу їх майнового комплексу», «Про наукову та науково-технічну діяльність», «Про управління об`єктами державної власності», статутом підприємства та цим контрактом, нормативними документами органу управління.
 
На підставі ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктом управління об`єктами державної власності, є, зокрема НААН.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу академії належать їй на праві господарського відання і передаються науковим та іншим установам, підприємствам, організаціям, що перебувають у її віданні, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених чинним законодавством та статутом підприємства.
 
За статутом Поліської дослідної станції імені О. М. Засухіна Інституту картоплярства НААН, затвердженим наказом Президента Національної академії наук України від 6 грудня 2016 року № 302, земельні ділянки, які надані підприємству в постійне користування, є державною власністю. Передача таких земель в оренду іншим суб`єктам не допускається. Передача в оренду нерухомого майна та приміщень, які обліковуються на балансі підприємства, допускається виключно з дозволу академії.
 
ОСОБА_5 10 березня 2017 року під час розмови, що відбулась з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , з ініціативи останнього, з приводу можливості оренди приміщень теплиць, розташованих на території с. Федорівка Малинського району, посилаючись на неможливість самостійно прийняти рішення без узгодження з керівництвом інституту, повідомив, що йому потрібен час для обговорення цього питання.
 
У ході наступної зустрічі, у не встановлений досудовим розслідуванням день на старій базарній площі по вул. Грушевського в м. Малині обвинувачений поінформував ОСОБА_6 про відмову керівництва в погодженні оренди теплиці. Однак з`ясувавши, що останній згоден сплачувати орендну плату в розмірі від 7000 до 10 000 грн на місяць, ОСОБА_5 реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливим мотивом, 23 березня 2017 року близько 17:00 поблизу адміністративного приміщення Поліської дослідної станції в с. Федорівка Малинського району повідомив ОСОБА_6 про надання можливості користуватись указаним майном за умови надання йому грошових коштів в сумі 84 000 грн під виглядом одноразової плати за користування майном впродовж року з розрахунку 7000 грн у місяць.
 
10 квітня 2017 року близько 12:00, перебуваючи поблизу адміністративного приміщення в с. Федорівка ОСОБА_5 погодився на пропозицію ОСОБА_6 про зменшення вказаної суми до 72 000 грн та повідомив останнього про необхідність надання йому частини суми в розмірі 2000 грн наступного дня. Ці кошти він особисто отримав 11 квітня 2017 року близько 15:00 поблизу адміністративного приміщення Поліської дослідної станції в с. Федорівка Малинського району в салоні автомобіля «Пежо Партнер», д.н.з. НОМЕР_1 , від ОСОБА_6 за надання можливості користуватись теплицею, належною дослідній станції на праві оперативного управління, за відсутності на це відповідних повноважень.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2021 року вирок залишив без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі прокурор вказує про те, що вирок та ухвала апеляційного суду є незаконними і підлягають скасуванню черезістотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Також зазначає, що рішення не відповідає приписам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Стверджує, що апеляційний суд не перевірив доводів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора про те, що судами передчасно зроблено висновки про недопустимість доказів з посиланням на те, що негласні слідчі (розшукові) дії відповідно до ст. 246 КПК могли проводитись щодо тяжких та особливо тяжких злочинів, але до суду стороною обвинувачення скерований обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 висунуте обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК, а також про те, що  після подачі свідком ОСОБА_6 заяви про відмову від набуття статусу потерпілого по даній справі,відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину.
 
Однак, Верховний Суд приходить до висновку, що ці та інші доводи прокурора не є підставами для скасування судових рішень виходячи з наступного.
 
Так, згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції не має права вийти за межі касаційної скарги і погіршити становище засудженого чи виправданого. 
 
Як убачається з касаційної скарги, прокурор у межах питань, які віднесені до компетенції Верховного Суду, оскаржує судове рішення лише на підставах істотного порушення вимог КПК, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
 
Згідно зі сталою судовою практикою викладеною в постановах об`єднаної палати від 
23 вересня 2019 року (справа № 728/2724/16-к) та від 14 вересня 2020 року  (справа 
№ 740/3597/17), засудження особи під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку є крайнім за тяжкістю випадком погіршення становища особи в кримінальному провадженні. Об`єднана палата зробила висновок, що вказані вище норми кримінального процесуального законодавства мають в однаковій мірі застосовуватися як під час нового розгляду після скасування вироку за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, так і під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку.
 
У зв`язку з цим у ході повторного розгляду справи суд буде позбавлений можливості погіршити становище обвинуваченого та визнати його винуватим у вчинені злочину, оскільки для цього в касаційній скарзі необхідно було вказати на неправильність застосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність, як на додаткову підставу для скасування судового рішення, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, а не лише на істотні порушення кримінального процесуального закону.
 
Крім цього, відповідно до статей 403, 432 КПК не допускається внесення до касаційної скарги змін, які призводять до погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на касаційне оскарження. В цьому провадженні строк на касаційне оскарження закінчився 11 лютого 2022 року, тому прокурор позбавлена можливості внести доповнення або зміни до касаційної скарги та ставити питання про погіршення становища  ОСОБА_5 .
 
Таким чином, у будь-якому випадку за таких обставин суд першої інстанції та апеляційний суд будуть позбавлені права за скаргою прокурора постановити новий вирок та визнати  ОСОБА_5 винуватим у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, як про це просила прокурор.
 
Оскільки з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд 
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 9 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 ..
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                ОСОБА_3