ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3099/21                                          Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                       Дудін С.О.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Броварської міської ради Сапожка Ігоря Васильовича, Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до голови Броварської міської ради Сапожка Ігоря Васильовича (далі - відповідач 1), Броварської міської ради Київської області (далі - відповідач 2), у якому просить суд (орфографія та пунктуація автора збережені):
- визнати протиправними дії сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення від 01.10.2020, щодо заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року N9-5-Л-1530 п.3 «Про відмову в наданні дозволів громадянам на розроблення проекту землеустрою та у відведенні земельних ділянок», яким вирішено: « 3.Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 07.09.2020 №9-5-Л-1530 відмовити у наданні в пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, у зв`язку з тим, що заявником не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки як того вимагає  Земельний кодекс України».
- скасувати пункт 3, пов`язаний із прийняттям рішення сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення від 01.10.2020, щодо заяви позивача від 07.09.2020 року №9-5-Л-1530;
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2020 року про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до рішення Конституційного Суду України 27 лютого 2020 року, рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15), постанови Касаційного адміністративного суду від 02.07.2020 року  справа №361/4237/17, п. 2 ч. 6 п. 6  ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 20  ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,  Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду», п.18 ст.13, ч.2.п.15.ст.15. Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», міждержавної угоди «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців», ст.ст. 3, 16, 22, 40, 55, 56, 57, 58  Конституції України,  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області за порушення ст.15,  20 Закону України «Про звернення громадян», яка не розглянула заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року на сесії міської ради, яка змінила предмет та підстави звернення ОСОБА_1 та розглянула за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та примушенням надавати графічні матеріали до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяв позивача.
- визнати протиправними дії міського голову м. Бровари Броварської міської ради м. Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича, який не розглянув заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, та за відмову керівника органу влади розглянути заяви позивача особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяви позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;
- зобов`язати міського голову м. Бровари Броварської міської ради м. Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича розглянути заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, особисто та в присутності ОСОБА_1 , з підстав та предмету звернення ОСОБА_1 , з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до  Закону України «Про звернення громадян», провести службову перевірку, та встановити, ким де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 07.09.2020 року, та встановити, хто примушує ОСОБА_1 надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки;
- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за розгляд на сесії міської ради проекту рішення міської ради, в той час як в повідомленнях з витягів з сесій міської ради від 01.10.2020 повідомляється, що розглядалися заяви ОСОБА_1 
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1  в розмірі 2 000 000, 00 грн. та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2000000,00 грн.;
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 2 000 000, 00 грн. та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2000000,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, особа, прирівняна до осіб з інвалідністю внаслідок Великої Вітчизняної війни ІІІ групи, постраждалий від аварії на ЧАЕС ІІІ категорії, має право на пільгове відведення земельної ділянки в позачерговому порядку.
За результатами розгляду його заяви від 07.09.2020 про виділення земельної ділянки Броварською міською радою прийнято рішення від 01.10.2020 №2007-83-07, яким відмовлено у наданні ОСОБА_1 земельної ділянки в розмірі до 0,10 га для індивідуального житлового будівництва з підстав ненадання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Позивач вважає такі дії та рішення протиправними, оскільки стверджує, що він звертався до Броварської міської ради з клопотаннями про відведення земельної ділянки саме на пільгових умовах, а не на загальних підставах, визначених Земельним кодексом України.
Позивач наголосив на тому, що відмовляючи у відведенні йому земельної ділянки, відповідачами одноособово змінено підставу звернення позивача щодо відведення земельної ділянки, що є перевищенням відповідачами своїх службових повноважень та позбавленням позивача гарантованих державою пільг та прав.
У зв`язку з цим позивач також просить зобов`язати Броварську міську раду Київської області провести службову перевірку з метою встановлення осіб, які змінили підстави звернення позивача щодо виділення земельної ділянки, та просить стягнути з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 2000000,00 грн. та моральну шкоду у сумі 2 000 000,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від  30 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту м.Бровари 04.04.2007.
28.04.1993 Броварською обласною радою було видано ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи посвідчення серії НОМЕР_2 , яке надає право на пільги і переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни.
07.04.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно працює чи працював, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1990 рр. серії НОМЕР_3 (категорія 3).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав до Броварської міської ради Київської області заяву від 07.09.2020, у якій просив розглянути на черговій сесії Броварської міської ради питання про надання йому як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, прирівняному до осіб з інвалідністю внаслідок Великої вітчизняної війни ІІІ групи, у пільговому порядку земельну ділянку для індивідуального будівництва у розмірі до 0,10 га згідно статей16,  22,  58 Конституції України, п.2, пп.6 п.6  Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.18, ч.2  ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців,  Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду», п.20.20  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім того, у вказаній заяві позивач, посилаючись на  Закон України «Про звернення громадян», виявив бажання бути присутнім під час розгляду його заяв.
Рішенням Броварської міської ради Київської області від 01.10.2020 №2007-83-07 відмовлено у наданні ОСОБА_1 у пільговому порядку земельної ділянки в розмірі до 0,10 га для індивідуального житлового будівництва, у зв`язку з ненаданням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України  (а.с.136).
Також позивачем подано до Броварської міської ради Київської області заяву від 07.09.2020 з проханням провести службове розслідування дій міського голови м. Бровари, його заступників та керівників юридичного та земельного відділу Броварської міської ради щодо вимагання у ОСОБА_1 проектів землеустрою для пільгового відведення земельної ділянки як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, як особі, прирівняної до осіб з інвалідністю внаслідок війни ВВВ ІІІ групи, та особі, яка відселена із зони зараження від ЧАЕС ІІІ категорії, зважаючи, що лише заявник обирає спосіб отримання земельних ділянок, в разі якщо він має право на отримання земельної ділянки за різними підставами. Позивач просив провести службове розслідування Броварської міської ради щодо зміни підстав та предмету звернення заявника стосовно відведення земельної ділянки на звернення від його імені, де він нібито звертається за земельною ділянкою згідно статей  118  та  123 Земельного кодексу України, ким і коли вчинено зміни предмету та підстав заяв позивача, які надавалися на сесію міської ради 20.08.2020.
Броварська міська рада Київської області листом від 28.09.2020 №9-7-985 повідомила позивачу, що законодавством України визначений єдиний порядок відведення земельної ділянки, що визначений  Земельним кодексом України. При цьому наявність у громадянина будь-яких пільг не звільняє від обов`язку дотримання порядку відведення земельної ділянки, визначеного  Земельним кодексом України.
Також відповідач повідомив, що з аналізу скарги та норм чинного законодавства України вбачається, що підстави для проведення службової перевірки дій відповідних осіб відсутні.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо неналежного розгляду його заяв, позивач звернувся з даним позовом до суму про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 14 Конституції України  земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується  Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом  статті 3 Земельного Кодексу України  земельні відносини в Україні регулюються  Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою  статті 4 Земельного кодексу України  завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до пункту «а» частини першої  статті 12 Земельного кодексу України  до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.
Згідно з пунктом «б» частини першої  статті 81 Земельного кодексу України  громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 34 частини першої  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР  виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами першою-третьою  статті 116 Земельного кодексу України  громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частиною першою  статті 121 Земельного кодексу України  визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на набуття права власності на земельну ділянку, зокрема, для індивідуального житлового будівництва.
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Разом з тим, набуття у власність земельної ділянки відбувається за встановленою процедурою шляхом її відведення. Тобто, спочатку земельну ділянку слід сформувати (виокремити межі об`єкта передачі) із загального масиву земель, а тоді в кінцевому результаті надати (передати) у власність.
При цьому, поширення на особу пільг, передбачених  Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», &quot;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  абсолютно не змінює процедури набуття ділянок у власність.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у  ст. 118 ЗК України.
Так, частиною шостою  статті 118 Земельного кодексу України  визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.  До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини сьомої  статті 118 Земельного кодексу України  відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до  статті 118 Земельного кодексу України  порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 1861  ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
У позовній заяві позивач зазначив, що Броварська міська рада змінила предмет та підстави його заяви щодо прохання відвести йому на пільгових умовах земельну ділянку, підробивши його звернення, в якому вказано про надання йому земельної ділянки на підставі  Земельного кодексу України, а не на підставі законодавства про пільги на землю.
Позивач стверджує, що звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки у пільговому порядку не передбачає надання графічних матеріалів, оскільки  Земельний кодекс України  у такій ситуації не підлягає застосуванню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для прийняття Броварською міської радою спірного рішення від 01.10.2020 №2007-83-07 є ненадання ОСОБА_1 графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.
Також наголошує на тому, що вимога надання разом із клопотанням про отримання земельної ділянки графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки безпосередньо передбачена ч.6  ст.118 Земельного кодексу України.
Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що земельна ділянка має бути передана йому у власність виключно на підставі  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  та Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців, з огляду на таке.
За змістом статті 2 Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців інваліди і учасники громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасники бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди, незалежно від того, на території держави якої із Сторін вони проживають, користуються пільгами і гарантіями, передбаченими національним законодавством Сторін і цієї Угодою.
Згідно абзацу 2 пункту 15 частини першої  статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII  органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни і сім`ям загиблих військовослужбовців у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 22 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  особам, віднесеним до категорії 3 (п. 3 ст. 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5, 6, 8, 17, 20, 27 ст. 20.
Пунктом 20  статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (п. 1 ст. 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги - обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач.
Позивач безумовно має право на першочергове отримання земельної ділянки, що й не заперечується відповідачами, проте ним не дотримано порядок набуття земельної ділянки у власність із земель державної і комунальної власності, який чітко врегульований  ст. 118 ЗК України, і дотримання якого є обов`язковим.
Так, відповідно до частини першої  статті 3 Земельного кодексу України  земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно зі  статтею 4 ЗК України  земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Отже, саме  Земельний кодекс України  є основним кодифікованим нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини та встановлює порядок відведення земельних ділянок.
У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача на те, що він звернувся до міської ради із заявами про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва не відповідно до  ЗК України, а згідно із Законами України, якими йому надано пільги щодо виділення в першочерговому порядку земельної ділянки, є безпідставним.
Таким чином, оскільки позивачем не було надано відповідачу разом із заявою про відведення земельної ділянки передбачені  статтею 118 ЗК України  документи, суд вважає, що прийняття Броварською міською радою рішення від 01.10.2020 №2007-83-07 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою є правомірним.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та приходит до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області, пов`язаних з прийняттям рішення від 01.10.2020, та скасування пункту 3 цього рішення.
Крім того, оскільки розгляд заяви позивача був здійснений Броварською міською радою Київської області з дотриманням вимог чинного законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання Броварської міської ради Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2020 року про відведення земельної ділянки відповідно до норм законодавства, вказаних у цій заяві, а не згідно з процедурою, встановленою  Земельним кодексом України.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Броварської міської ради Київської області за порушення ст.15,  20 Закону України «Про звернення громадян», яка не розглянула заяви  ОСОБА_1 від 07.09.2020 року на сесії міської ради, яка змінила предмет та підстави звернення  ОСОБА_1  та розглянула за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та примушенням надавати графічні матеріали до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяв позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так зауважує, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження посилань щодо зміни відповідачем предмету та підстав звернення з відповідною заявою, оскільки, як було вказано вище, порядок відведення земельних ділянок чітко врегульований  Земельним кодексом України, потребує надання графічних матеріалів розміщення запланованої до відведення земельної ділянки та не передбачає альтернативної процедури. Отже, звернення громадян про відведення земельної ділянки у власність підлягають розгляду виключно у порядку, визначеному  Земельним кодексом України.
Крім того, суд вважає помилковим посилання позивача на  Закон України «Про звернення громадян»  в контексті оскарження дій Броварської міської ради Київської області, та голови Броварської міської ради Київської області Сапожка І.В. щодо розгляду заяви позивача від 07.09.2020 за відсутності позивача, не особисто керівником органу місцевого самоврядування, оскільки вказана заява позивача про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва не є зверненням в розумінні  Закон України «Про звернення громадян», та підлягала розгляду в порядку, встановленому  Земельним кодексом України.
Щодо  розгляду заяви позивача від 07.09.2020 про проведення службового розслідування, колегія судів зазначає наступне.
Відповідно до положень  статті 15 Закону України «Про звернення громадян»  органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Стаття 20 цього ж Закону  визначає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Колегія суддів зазначає, що наявний у матеріалах справи лист Броварської міської ради Київської області від 28.09.2020 №9-7-985 свідчить про належний розгляд заяви позивача від 07.09.2020 та містить відповіді на поставлені позивачем запитання, а також роз`яснення в останньому абзаці цього листа права позивача на звернення до суду.
Позивачем чітко не зазначено, які саме норми  Закону України «Про звернення громадян», на його думку, були порушені позивачем та у чому полягає таке порушення.
При цьому, норма  статті 15 Закону України «Про звернення громадян»  щодо особистого розгляду першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій заяв (клопотань) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни не означає обов`язкового проведення особистого  прийому  громадян. Вказана норма лише зобов`язує керівників органів розглянути заяву особисто, тобто забороняє здійснювати доручення такого розгляду підлеглій особі. З матеріалів справи вбачається, що лист Броварської міської ради Київської області від 28.09.2020 №9-7-985 підписаний міським головою Ігорем Сапожко, що свідчить про дотримання відповідачами положень  статті 15 Закону України «Про звернення громадян».
Щодо тверджень позивача про розгляд його звернення без його присутності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 18 Закону України «Про звернення громадян»  громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Водночас, відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 3 Розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-ІХ  установлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19): власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом може змінюватися режим роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб. Інформація про такі зміни повинна доводитися до відома населення з використанням веб-сайтів та інших комунікаційних засобів; з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Як відомо, карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був встановлений Кабінетом Міністрів України:
- постановою від 11.03.2020 №211 - на період з 12.03.2020 по 22.05.2020;
- постановою від 20.05.2020 №392 - на період з 22.05.2020 по 31.07.2020;
- постановою від 22.07.2020 №641 - на період з 01.08.2020 по 19.12.2020;
- постановою від 09.12.2020 №1236 - на період з 19.12.2020 по 28.02.2021.
У вищевказаному листі Броварської міської ради Київської області від 28.09.2020 №9-7-985 позивачу було повідомлено, що у зв`язку зі значним збільшенням динаміки захворювання мешканців міста на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, згідно протоколу позачергового засідання комісії Виконавчого комітету Броварської міської ради з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №29 від 08.09.2020 було прийнято розпорядження міського голови №219-ОД від 08.09.2020, згідно якого призупинено особисті прийоми міського голови, його заступників, секретаря ради та керуючого справами Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області.
Колегія суддів зауважує, що  статтею 3 Конституції України  визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до  статті 27 Конституції України  обов`язком держави є захист життя людини.
Та зазначає, що серед прийнятих Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), немає таких, які обмежували б право громадян  на звернення  до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, і, відповідно, отримання вчасної обґрунтованої відповіді.
Таким чином, запровадження Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину не є підставою для обмеження конституційних прав громадян, зокрема  на звернення.
Водночас стосовно порядку проведення особистого прийому, а також неможливості реалізації прав заявників, визначених статтею 18 Закону в період дії карантину, установленого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»  (Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 215 від 16.03.2020; № 239 від 25.03.2020; № 241 від 29.03.2020; № 242 від 20.03.2020; № 255 від 02.04.2020; № 262 від 08.04.2020; № 284 від 15.04.2020; № 291 від 22.04.2020; № 313 від 29.04.2020; № 332 від 04.05.2020; № 343 від 04.05.2020; № 377 від 14.05.2020; № 392 від 20.05.2020; № 641 від 22.07.2020; № 760 від 26.08.2020; № 956 від 13.10.2020; № 1100 від 11.11.2020), необхідно зазначити, що права, визначені вказаною статтею можуть бути реалізовані ними після завершення карантину або в інший спосіб з дотриманням рекомендованих Міністерством охорони здоров`я України заходів захисту від коронавірусної хвороби.
Вказаний висновок відповідає позиції Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини, викладеній у рекомендації від 12.04.2021 (https://ombudsman.gov.ua/ua/all-news/pr/18,-22-zakonu-ukra%D1%97ni-pro-zvernennya-gromadyan-v-umovax-zaprovadzhennya-karantinu/).
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів порушень  статті 18 Закону України «Про звернення громадян».
Також зауважує, що Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції»  прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950. При цьому, нормами цього Порядку не передбачена можливість призначення та проведення службового розслідування на підставі звернення громадянина.
Відтак, не підлягають задоволенню позовних вимог ОСОБА_1  про визнання протиправними дій міського голову м.Бровари Броварської міської ради м.Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича, який не розглянув заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, та за відмову керівника органу влади розглянути заяви позивача особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяви позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та зобов`язання міського голову м.Бровари Броварської міської ради м.Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича розглянути заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, особисто та в присутності ОСОБА_1 , з підстав та предмету звернення ОСОБА_1  , з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та зобов`язання Броварської міської ради Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до  Закону України «Про звернення громадян», провести службову перевірку, та встановити, ким де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 07.09.2020 року, та встановити, хто примушує ОСОБА_1  надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки.
Вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню як похідні.
Так, згідно з пунктом 23 частини першої  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги)
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від  30 вересня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 03 лютого 2022 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак
                                                                                                    М.І. Кобаль